ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1244/20 Справа № 204/4081/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
         головуючого судді Єлізаренко І.А.,
         суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В., 
         за участю секретаря Гулієва М.І.о
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності та стягнення грошової компенсації; за зустрічним позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за 1/2 частину спільного майна, 1/2 частини грошових коштів, сплачених в рахунок погашення кредиту,- 

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності та стягнення грошової компенсації.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що 28 вересня 2002 року між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб, від якого вони мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проживаючи однією сім`єю, вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство і на спільні кошти у період шлюбу 08 серпня 2013 року придбали автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_2 та 17 травня 2016 року придбали мотоцикл марки «Kawasaki VN 900 BCF», номерний знак НОМЕР_3 , 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_4 . Вказане рухоме майно є їх спільною сумісною власністю. З відповіді РСЦ МВС в Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ України від 25 травня 2018 року № 31/4-98аз їй стало відомо, що вищевказані транспортні засоби без її згоди було знято відповідачем з реєстраційного обліку та зареєстровано за іншою особою. Про вказані обставини вона раніше не знала, оскільки на зазначених транспортних засобах до теперішнього часу не були змінені номерні знаки та ними продовжує користуватися ОСОБА_1 . Згідно експертного висновку вартість 1/2 частини автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito 109 CDI» становить - 76 515 грн., а вартість 1/2 частини мотоцикла «Kawasaki VN 900 BCF» - 61 760 грн. ОСОБА_1 добровільно не бажає сплатити грошову компенсацію вказаного рухомого майна, а тому просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , та мотоцикл марки «Kawasaki VN 900 BCF», номерний знак НОМЕР_3 , 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 17.05.2016 року, та визначити частки у спільній сумісній власності даного майна рівними - по Ѕ частині кожному; стягнути з ОСОБА_1 на її користь компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito 109 CDI» номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_2 у розмірі 76 515 грн., та компенсацію вартості 1/2 частини мотоцикла марки «Kawasaki VN 900 BCF», номерний знак НОМЕР_3 , 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_4 у розмірі 61 760 грн., що разом становить 138 275 грн. 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за 1/2 частину спільного майна, 1/2 частину грошових коштів, сплачених в рахунок погашення кредиту.
В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 посилався на те, що з 28 вересня 2002 року він перебував із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2018 року. Фактично шлюбні відносини між ними припинені у грудні 2017 року та з цього часу вони проживають окремо. За час перебування у шлюбі за спільні кошти ними придбано квартиру АДРЕСА_1 . За час перебування у шлюбі ними також придбано наступне майно: холодильник вартістю 4000 грн., телевізор вартістю 3 450 грн., Т2 тюнер вартістю 400 грн., варочну поверхню вартістю 2 000 грн., духову шафу вартістю 3 000 грн., кухонні меблі (вбудована кухня) вартістю 10 000 грн., телефон вартістю 3 000 грн., телевізійну приставку вартістю 2000 грн., акустичну система вартістю 1 000 грн., диван кутовий вартістю 1 000 грн., праску вартістю 3 240 грн., шафу-купе вбудовану вартістю 6 000 грн., двоспальне ліжко вартістю 2 500 грн., шафу вбудовану (коридор) вартістю 6 000 грн., пральну машину вартістю 7 000 грн., котел газовий вартістю 7 000 грн., прилади ванної кімнати (ванна, унітаз, умивальник) вартістю 3 000 грн., вбудовані меблі ванної кімнати вартістю 1 000 грн., ліжко дитяче вартістю 8 000 грн., пилосос вартістю 6 000 грн., телефон вартістю 1 000 грн., кондиціонер вартістю 4 000 грн., хлібопічку вартістю 1 000 грн., соковижималку вартістю 1 000 грн., а всього на суму 86 590 грн. Вищевказані меблі та побутова техніка знаходяться у квартирі, де зараз мешкає відповідач. Крім того, за час перебування шлюбі, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем між ним та АТ «ОТП Банк» в інтересах сім`ї був укладений Договір споживчого кредиту № 2005074966. Оскільки кредитний договір був укладений під час перебування у шлюбі на потреби сім`ї, то він та позивач є солідарними боржниками за вищевказаним договором споживчого кредиту. За період з грудня 2017 року по серпень 2018 року ним за рахунок власних коштів на виконання зобов`язань за кредитним договором було сплачено суму у розмірі 30 430 грн., а тому вважає, що відповідач в порядку регресу зобов`язана сплатити йому Ѕ частину коштів, сплачених на погашення кредиту та відсотків, що складає 15 215 грн. Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму в розмірі 58 510 грн., яка складається з: 43 295 грн. - компенсація за Ѕ частину спільного майна; 15 215 грн. - в порядку регресу вимог Ѕ платежів, сплачених ним за період з грудня 2017 року по серпень 2018 року за договором споживчого кредиту № 2005074966. 
Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності та стягнення грошової компенсації - задоволено. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_2 та мотоцикл марки «Kawasaki VN 900 BCF», номерний знак НОМЕР_3 , 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 17.05.2016 року, визначено рівними частки даного майна кожного з них - по 1/2 частині. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_2 у розмірі 76 515 грн., та компенсацію вартості 1/2 частини мотоцикла марки «Kawasaki VN 900 BCF», номерний знак НОМЕР_3 , 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_4 у розмірі 61 760 грн., а також судові витрати по справі у розмірі 2 087 грн. 55 коп., а всього 140 362 грн. 55 коп. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за 1/2 частину спільного майна, 1/2 частини грошових коштів, сплачених в рахунок погашення кредиту відмовлено. 
З таким рішенням не погодився ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 1/2 частини вартості автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року у розмірі 76 515 грн., скасувати в частині відмови у задоволенні його зустрічних позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 1/2 частини вартості автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito 109 CDI» відмовити, а його зустрічні позовні вимоги задовольнити. В іншій частині рішення суду не оскаржується.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч.1ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, з 28 вересня 2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9).
Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9а-11).
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с.125-127).
Під час перебування сторін у шлюбі 08 серпня 2013 року подружжям було придбано автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 від 08 серпня 2013 року.
Та в період шлюбу сторін 17 травня 2016 року було придбано мотоцикл марки «Kawasaki VN 900 BCF», номерний знак НОМЕР_3 , 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_9 . 
Вказані транспортні засоби були зареєстровані за ОСОБА_1 з дати їх придбання подружжям (а.с.5).
Із довідки Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ України № 31/4-98оц від 25 травня 2018 року вбачається, що автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 109 CDI» був зареєстрований за ОСОБА_1 08 серпня 2013 року та 03 червня 2017 року автомобіль було перереєстровано на нового власника. Мотоцикл марки «Kawasaki VN 900 BCF» був зареєстрований за ОСОБА_1 17 травня 2016 року та 05 травня 2018 року перереєстрований на нового власника (а.с. 5).
Відповідно до Звіту про оцінку № 18/06-03-01 від 04 червня 2018 року, наданого ОСОБА_2 , ринкова вартість мікроавтобуса «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, станом на дату оцінки становить 153 030 грн. без урахування ПДВ, а ринкова вартість Ѕ його частини становить 76 515 грн. без урахування ПДВ (а.с. 12).
Згідно Звіту про оцінку № 18/06-03-02 від 04 червня 2018 року, наданого ОСОБА_2 , ринкова вартість мотоцикла «Kawasaki VN 900 BCF», номерний знак НОМЕР_3 , 2008 року випуску, станом на дату оцінки становить 123 520 грн. без урахування ПДВ, а ринкова вартість Ѕ його частини становить 61 760 грн. без урахування ПДВ (а.с. 13).
Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Отже, нормою статті 60 СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя
Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Відповідно до роз`яснень п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Під час розгляду справи по суті стороною відповідача не оспорювалось поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірне рухоме майно, а саме на автомобіль та мотоцикл. Жодних належних та допустимих доказів на спростування презумпції спільності сумісного майна подружжя згідно приписів ст. 60 СК України відповідачем не надано та матеріали справи таких доказів не містять.
Таким чином, спірне рухоме майно було придбане під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та відповідачем за первісним позовом не спростовано презумпцію спільності майна подружжя за статтею 60 СК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, та мотоцикл марки «Kawasaki VN 900 BCF», номерний знак НОМЕР_3 , 2008 року випуску, є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визначивши рівними частки даного майна кожного з них - по 1/2 частині.
У частині 1 статті 71 СК України зазначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Звернувшись до суду із вказаними позовними вимгами, ОСОБА_2 посилалася на те, що спірне рухоме майно - автомобіль та мотоцикл було відчужене відповідачем за первісним позовом у період шлюбу без її згоди та про їх відчуження вона не знала, ОСОБА_1 продовжує користуватись вказаним рухомим майном після його перереєстрації на нового власника.
Згідно з ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 надавала згоду на відчуження ОСОБА_1 спірного рухомого майна та те, що таке відчуження майна відбулося в інтерсах сім`ї.
Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивач за первісним позовом має право на компенсацію Ѕ частки вартості спірного відчуженого автомобіля, що становить 76 515 грн., та мотоцикла, що становить 61 760 грн., у зв`язку з чим дійшов обгрунтованого висновку про задоволення первісних позовнних вимог ОСОБА_2 , стягнувши з ОСОБА_1 на її користь вказані грошові кошти.
Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується із нормами матеріального та процесуального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.
Слід зазначити, ОСОБА_1 не було надано суду будь-яких належних доказів на підтвердження вартості спірного автомобіля в іншому розмірі, ніж визначено вказаним Звітом про оцінку. 
Згідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Стосовно зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 слід зазначити, відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Звернувшись до суду із вказаними зустрічними позовними вимогами, ОСОБА_1 , просив суд стягнути з ОСОБА_2 компенсацію у розмірі 43295 грн. за Ѕ частину спільного майна, яке складається з наступного: холодильник вартістю 4000 грн., телевізор вартістю 3 450 грн., Т2 тюнер вартістю 400 грн., варочна поверхню вартістю 2 000 грн., духова шафа вартістю 3 000 грн., кухонні меблі (вбудована кухня) вартістю 10 000 грн., телефон вартістю 3 000 грн., телевізійна приставка вартістю 2 000 грн., акустична система вартістю 1 000 грн., диван кутовий вартістю 1 000 грн., праска вартістю 3 240 грн., шафа купе вбудована вартістю 6 000 грн., двоспальне ліжко вартістю 2 500 грн., шафа вбудована (коридор) вартістю 6 000 грн., пральна машина вартістю 7 000 грн., котел газовий вартістю 7 000 грн., прилади ванної кімнати (ванна, унітаз, умивальник) вартістю 3 000 грн., вбудовані меблі ванної кімнати вартістю 1 000 грн., ліжко дитяче вартістю 8 000 грн., пилосос вартістю 6 000 грн., телефон вартістю 1 000 грн., кондиціонер вартістю 4 000 грн., хліб опічка вартістю 1 000 грн., соковижималка вартістю 1 000 грн.
Однак, ОСОБА_1 не було надано суду жодних доказів на підтвердження дійсного придбання вищезазначеного майна та побутової техніки у період шлюбу із ОСОБА_2 , не надано доказів на підтвердження вартості цього майна та не надано доказів його наявності.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 компенсації вартості Ѕ частини вищевказаного майна та побутової техніки за їх недовеністю.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 в порядку регресу 1/2 частини платежів, сплачених ОСОБА_1 за період з грудня 2017 року по серпень 2018 року за договором споживчого кредит слід зазначити згідно частини 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. 
Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину.
Навіть, якщо другий з подружжя не знав про укладення договору, він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї.
Такий висновок викладено у Постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13.
Як вбачається із матеріалів справи, 06 серпня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №2005074966, відповідно до умов якого останній отримав споживчий кредит на загальну суму 88 867 грн., цільове використання кредиту - на споживчі цілі, строк кредитування - з 06 серпня 2013 року по 06 серпня 2018 року (а.с. 54-58).
У зустрічній позовній заяві та відзиві на позову заяву ОСОБА_1 вказував, що вищевказаний кредитний договір був укладений ним під час шлюбу з ОСОБА_2 та в інтересах сім`ї, а тому вважає, що він та відповідач є солідарними боржниками за вказаним кредитним договором та він має право на стягнення з ОСОБА_2 в порядку регресу 1/2 частини від коштів, сплачених ним в рахунок погашення кредиту за період з грудня 2017 року по серпень 2018 року, зазначав, що на ці кредитні кошти було придбано автомобіль Mercedes-Benz Vito 109 CDI.
З матеріалів справи вбачається, шлюб між сторонами було розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2018 року, яке набрало законної сили 04 серпня 2018 року (а.с.125-127).
Слід зазначити, вказаним рішенням суду не було встановлено, з якого часу сторони у справі припинили шлюбні відносини. 
До апеляційного суду представником ОСОБА_1 було надано розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, наданим АТ «ОТП Банк», з якого вбачається, що станом на 14 листопада 2018 року заборгованість за вказаним кредитним договором відсутня. Остання проплата була здійснена 12 липня 2018 року (а.с.131).
Таким чином, встановлено остання проплата за кредитним договором була здійснена - 12 липня 2018 року, тобто у період часу, коли рішення суду про розірвання шлюбу сторін ще не набрало законної сили, а тому відсутні підстави вважати, що кошти, які були сплачені у рахунок погашення кредитних виплат у період, який вказує ОСОБА_1 - з грудня 2017 року по 12 липня 2018 року (дата останньої проплати), оскільки сплату було проведено у період шлюбу сторін, та не доведено належними доказами, що ці кошти були особистими коштами ОСОБА_1 , а не спільними коштами подружжя.
Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у цій частині.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність первісних позовних вимог ОСОБА_2 є безпідставними. 
Як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження вартості та наявності майна, побутової техніки, про стягнення компенсації яких у розмірі 43295 грн., він просив у поданій ним зустрічній позовній заяві. 
Доводи апеляційної скарги про доведеність зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 не підтверджуються належними доказами у справі.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення норм діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05 серпня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді