УХВАЛА

22 травня 2020 року 
Київ
справа №520/1650/20
адміністративне провадження №К/9901/11893/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Коваленко Н.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/1650/20 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування рішення. 
На зазначене рішення суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року витребувано з Харківського окружного адміністративного суду матеріали справи № 520/1650/20.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року виправлено описку в ухвалі Другого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/1650/2020, а саме: вказано вірну дату ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року - "01 квітня 2020 року" , замість вказаної "31 березня 2020 року".
ОСОБА_1 не погодившись з вказаною ухвалою, 29 квітня 2020 року подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року.
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що виконане виправлення описки оскаржуваною ухвалою є зайвим та недоречним. Оскільки первісна дата 31 березня 2020 року є фактично вірною, неодноразово підтверджується в супровідних листах та інших документах у справі. При цьому, факт правильності дати 01 квітня 2020 року не підтверджується жодними доказами, а лише створює формальний привід для продовження процесуальних строків у справі.
Колегія суддів перевірила наведені у касаційній скарзі міркування, додані до неї матеріали і дійшла висновку про те, що у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою слід відмовити з огляду на таке.
У відповідності до частин першої, другої статті 253 КАС України, Суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні. Питання про внесення виправлень суд може вирішити в порядку письмового провадження. У разі необхідності суд може розглянути питання внесення виправлень у судове рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу від 01 квітня 2020 року витребувано з Харківського окружного адміністративного суду № 520/1650/20. Проте, помилково зазначено, що ухвалу прийнято 31 березня 2020 року, замість вірного 01 квітня 2020 року. Дослідивши матеріали справи, вислухавши суддю-доповідача, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку про можливість виправлення допущеної описки, виходячи з наступного. При виготовленні ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року допущено описку у даті прийняття ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року, а саме: замість вірної "01 квітня 2020 року " помилково зазначено "31 березня 2020 року".
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог частини першої        статті 253 КАС України, дійшла висновку про необхідність виправлення описки у вказаній ухвалі суду апеляційної інстанції. 
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо, зокрема, суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
У пункті 2 частини другої цієї статті встановлено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про необхідність виправлення описки у вказаній ухвалі суду апеляційної інстанції, виходив з того, що помилково, при виготовленні ухвали, зазначив невірну дату її прийняття.
Таким чином, оскаржуване рішення є слушними, вмотивованими і таким, що ґрунтується на законі, зокрема положеннях частини першої статті 253 КАС України. Правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Зазначені в касаційній скарзі міркування та судження не применшують правильності висновків судових рішення суду апеляційної інстанцій.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 21 серпня 2018 року у справі № 823/1376/17, від 09 жовтня 2018 року у справі № 813/4356/17, від 26 лютого 2019 року у справі № 826/9450/13-а, від 23 січня 2020 року у справі № 815/7790/13-а.
Суд відхиляє твердження скаржника про навмисне затягуваня судом розгляду справи та вважає за необхідне зазначити, що предметом касаційного оскарження є ухвала Другого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року, якою внесено виправлення в ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року, яка стосується виключно витребування з Харківського окружного адміністративного суду справи № 520/1650/20 через те, що вирішення питань пов`язаних з відкриттям провадження по справі є неможливим, оскільки порядок витребування справ апеляційним судом з судів першої інстанції чинним КАС України не передбачено, станом на сьогоднішній день ЄСІТС не функціонує, матеріали справи в суді апеляційної інстанції відсутні, неможливо визначитися щодо дотримання строків звернення з апеляційною скаргою, а також відповідністю апеляційної скарги вимогам статті 296 КАС України, в тому числі правильності визначення та сплати судового збору, вирішення питань пов`язаних з відкриттям провадження по справі є неможливим.
При цьому відповідно до частини другої статті 351 КАС України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Суд зазначає, що ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2020 року у справі № 520/1650/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року по справі № 520/1650/20.
З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 248, 328, 333, 355,       359 КАС України,
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування рішення.
2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.
4. Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                              Я.О. Берназюк
                                                                                                              І.В. Желєзний
                                                                                                              Н.В. Коваленко