Ухвала
 
17 березня 2020 року
м. Київ
 
справа  № 344/16253/17
провадження № 61-2889ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі Івано-Франківської філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про усунення перешкод у користуванні власністю - транспортним засобом,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив усунути йому перешкоди у користуванні власністю - автомобілем марки Mitsubishi Outlander, 2011 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , шляхом виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, зареєстрованого 04 жовтня 2016 року за № 15998049 Дніпровською філією державного підприємства «Національні інформаційні системи».
 
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2019 року позов задоволено. Усунено перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю - транспортним засобом марки Mitsubishi Outlander, 2011 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , шляхом виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, зареєстрованого 04 жовтня 2016 року за № 15998049, реєстратором: Дніпропетровська філія державного підприємства «Національні інформаційні системи»; вид обтяження: приватне обтяження; тип реєстрації: поточна; тип обтяження: застава рухомого майна; підстава обтяження: договір застави  11 червня 2012 року № КТТ2А+27299591, ПАТ КБ «ПриватБанк»; об`єкт обтяження: інший транспортний засіб, Mitsubishi Outlander, 2011 року випуску, номер об`єкта: НОМЕР_1 ; номер державної реєстрації: НОМЕР_3 ; обтяжувач: ПАТ КБ «ПриватБанк»; боржник: ОСОБА_2 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 січня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2019 року - без змін.
 
10 лютого 2020 року, АТ КБ «ПриватБанк» подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 січня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 18 лютого 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків,  а саме - заявнику необхідно було вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав), і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду. 
 
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 0306304054222, заявник отримав вказану ухвалу 28 лютого 2020 року. 
 
На виконання вимог вказаної ухвали 06 березня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду заяву, в якій зазначило, що в оскаржуваних судових рішеннях судами не враховано висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Вищого господарського суду України        від 23 травня 2012 року у справі № 41/417, згідно з яким при зверненні до суду з позовом про визнання права власності на предмет лізингу позивач повинен довести факт внесення всіх лізингових платежів за положеннями укладеного договору, а також факт надання банком письмової згоди на перехід права власності від лізингодавця до лізингоодержувача.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. 
 
Зі змісту вищевказаної заяви вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» зазначив підставою касаційного оскарження судових рішень в цій справі пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Однак постанова Вищого господарського суду України від 23 травня 2012 року у справі № 41/417, на яку послався заявник, не є постановою Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, а тому посилання на неї не може бути підставою касаційного оскарження судових рішень.
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху та її повернення в разі неусунення недоліків), про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
У відведений судом строк заявник не виконав вимог ухвали Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 18 лютого 2020 року, підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав), не вказав, недоліків касаційної скарги не усунув, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження. Тому касаційна скарга підлягає поверненню.
 
Частинами п`ятою і шостою статті 393 ЦПК України передбачено, що питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 січня 2020 року вважати неподаною та повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                           В. А. Стрільчук