ОКРЕМА ДУМКА

28 травня 2020 року 
Київ
справа №818/532/16
адміністративне провадження №К/9901/28436/18

судді Верховного Суду Білоуса О.В. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" до Головного управлінням ДПС у Сумській області (правонаступник Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах, про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" звернулося до суду з адміністративним позовом до ДПІ у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.12.2015 № 0002972206 про визначення грошового зобов`язання зі штрафних санкцій в сумі 2420005,60 грн і визнати протиправними дії відповідача щодо проведення перевірки, унаслідок якої складено акт від 26.11.2015 № 3210/2206/34013028/270 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності сплати до бюджету податкових зобов`язань з податку на додану вартість, визначених згідно з податковими деклараціями з податку на додану вартість за січень 2015 року від 17.02.2015 № 9016835063 та за лютий 2015 року від 18.03.2015 № 9042105597.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що зафіксована в акті невиїзної документальної перевірки несвоєчасність сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість зумовлена порушенням контролюючим органом порядку зарахування коштів, визначеного пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України. Окрім того, контролюючий орган порушив порядок проведення перевірки, визначений пунктом 78.4 статті 78, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, оскільки копію наказу про проведення перевірки позивачу вручив після її проведення. Це призводить для визнання перевірки незаконною та до відсутності правових наслідків такої. 
Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 09.08.2016,  залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії ДПІ у                м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області щодо проведення перевірки, за результатами якої складено Акт від 26.11.2015 № 3210/2206/34013028/270 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності сплати до бюджету податкових зобов`язань з податку на додану вартість, визначених згідно з податковими деклараціями з податку на додану вартість за січень 2015 року від 17.02.2015 № 9016835063 та за лютий 2015 року від 18.03.2015 № 9042105597. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області від 11.12.2015 № 0002972206. Відшкодовано ТОВ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" витрати зі сплати судового збору в сумі 37678,08 грн за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник податків має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Суд зазначив, що така позиція узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 27.01.2015 у справі № 21-425а14. 
Постановою Верховного Суду від 28 травня 2019 року замінено відповідача у справі - Державну податкову інспекцію у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області правонаступником - Головним управлінням ДПС у Сумській області. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області задоволено частково. Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 09.08.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016 скасувати, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Колегія суддів касаційної інстанції, переглядаючи рішення судів попередніх інстанцій дійшла висновку, що останні у відповідності до приписів пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права при вирішенні справи, а саме не дослідили докази у справі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому, в мотивувальній частині вказаної постанови Верховного Суду, колегія суддів посилається на правову позицію Верховного Суду, яка висловлена судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 (провадження № К/9901/25669/19), відповідно до якої незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. 
З посиланням колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у мотивувальній частині постанови від 28.05.2020 у цій справі на висновок Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 (провадження № К/9901/25669/19) не погоджуюся з наступних підстав. 
Так, згідно з пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
У справі, що розглядалася судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду №826/17123/18, зроблено правовий висновок щодо обставин, які стосувалися саме виїзної перевірки, а у справі №818/532/16, що розглядається, обставини відрізняються від обставин зазначених у справі №826/17123/18, оскільки у справі №818/532/16, платник податків був взагалі позбавлений можливості, відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, прийняття рішення щодо допуску чи недопуску посадових осіб контролюючого органу до невиїзної перевірки, так як проводилася невиїзна перевірка і про її проведення, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, платник податків навіть і не знав. 
Таким чином, з огляду на викладене вважаю, що з мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 28 травня 2020 року у справі № 818/532/16 необхідно виключити посилання колегії суддів касаційної інстанції на висновок Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові від              21.02.2020 р. у справі №826/17123/18 (провадження № К/9901/25669/19). 

З іншою частиною постанови Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №818/532/16 погоджуюсь.

Суддя                                                                                                                        О.В. Білоус