П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/3523/19                                          
                                                                                Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Польовий О.Л.  
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
10 квітня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Курка О. П. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :
В листопаді 2019 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.07.2019 №0009171408.
Обґрунтовуючи вимоги, позивачка зазначила, що висновки податкового органу, здійснені за результатами фактичної перевірки, щодо відсутності документів, що підтверджують придбання ТМЦ на суму 5865,00 грн., які перебували в реалізації, є безпідставними, оскільки під час перевірки було надано всі необхідні первинні документи. Також позивач посилається на факт відсутності у відповідача доказів на спростування її доводів.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.01.2020 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. 
В апеляційній скарзі апелянт посилається на факт ненадання позивачем податковому органу документів, що підтверджують придбання ТМЦ у постачальників на суму 5865,00 грн. як під час проведення перевірки, так і  протягом 10 днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, оскільки накладна від 15.06.2019 №1008, надана позивачем на вимогу відповідача в підтвердження придбання ТМЦ на вищевказану суму, не містить назву підприємства та зміст господарської операції. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечила проти доводів відповідача та зазначила, що всі підтверджуючі документи були в наявності та ще до закінчення перевірки були надані податковому органу. Також позивач зауважує, що підтверджуючі документи надавались податковому органу під час оскарження податкового - повідомлення рішення, що є предметом розгляду даної справи в адміністративному порядку. Щодо відсутності необхідних реквізитів у документі, наданому на підтвердження реальності придбання ТМЦ на суму 5865,00, то позивач відзначила, що накладна містила інформацію про прізвище, ім`я та по батькові директора постачальника, його підпис та номер облікової картки платника податків.
В силу приписів ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Як встановлено судом першої інстанції та було підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, на підставі наказу Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 21.06.2019 №1458 посадові особи Головного управління ДФС у Хмельницькій області провели фактичну виїзну перевірку з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками ФОП ОСОБА_1 за адресою Хмельницька область, Старокостянтинівський район, с. Самчики (на території Самчиківського заповідника бар палатка "Оболонь") за період з 22.06.2019 по 01.07.2019.
За результатами перевірки складений акт від 02.07.2019 №123/22-01-13-03/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення пунктів 1, 2, 12 статті 3 розділу ІІ закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі по тексту - Закон №265/95-ВР) - порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реєстрації, відсутні підтверджуючі документи на ТМЦ, які перебувають в реалізації на загальну суму 5865,00 грн. згідно додатку №3.
На підставі акта перевірки від 02.07.2019 №123/22-01-13-03/ НОМЕР_1 та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України і ст. 20 Закону України №365/95 застосовано до позивача - ОСОБА_1 , штраф у сумі 11730,00 грн.
Позивачка оскаржила спірне податкове повідомлення-рішення до ДПС України в адміністративному порядку.
Рішенням від 17.10.2019 №5885/6/99-00-08-05-05 ДПС України залишила скаргу ФОП ОСОБА_1 без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 26.07.2019 №0009171408 без змін.
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивачка звернулась до суду з позовом про його оскарження.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що в процесі судового розгляду відповідач не довів правомірність винесення спірного податкового повідомлення-рішення і тому позов підлягає задоволенню.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та зазначає наступне.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон №265/95-ВР.
Згідно з пунктом 12 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.
Статтею 20 Закону №265/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені законом України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
Відповідно до статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
Як встановлено з матеріалів справи, позивач в ході розгляду даної справи судом першої інстанції надала суду копії видаткової накладної від 15.06.2019 №93391, видаткової накладної від 14.06.2019 №1230964/71, видаткової накладної від 18.06.2019 №1234193/71, видаткової накладної від 18.06.2019 №1233610/10, накладної від 15.06.2019 №1008, які у своїй сукупності підтверджують факт придбання ТМЦ на суму 5865,00 грн., що реалізовувались останньою.
Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується і судова колегія, що вказані документи оформлені з дотриманням вимог закону України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
Факт відсутності на момент перевірки податковим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані, не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону №265/95 ВР.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У пункті 110 рішення у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаг" та Вуліч проти Швеції" Європейський суд з прав людини визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Для бухгалтерського обліку, що базується на безперервному документуванні всіх здійснюваних господарських операцій, первинні документи є документальними свідоцтвами, що підтверджують отримання товарно-матеріальних цінностей від постачальника.
Такі документи є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських регістрів.
Отже, до документів, що є підставою для оприбуткування товару належать видаткові накладні, які виписуються постачальником та містять кількісно-вартісні відомості про товар, сертифікати, паспорти якості заводу-виробника товару.
Колегія суддів зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не надано до матеріалів справи доказів відсутності у позивача первинних документів в засвідчення факту придбання ТМЦ на суму 5865,00 грн.
Колегія суддів звертає увагу, що позивач не зобов`язаний перевіряти дотримання податкового законодавства своїми контрагентами та господарюючими суб`єктами, не зобов`язаний нести відповідальність за несплату податків продавцями (постачальниками), або за можливу недостовірність відомостей про них, за умови необізнаності щодо неї, що підтверджено практикою Європейського суду з прав людини та Верховного Суду України.
Зазначені у акті перевірки обставини стосуються лише господарської діяльності контрагента позивача та подання ними податкової звітності, і жодним чином не доводять недобросовісності позивача та відсутності реальності господарських операцій.
Аналогічні висновки були неодноразово викладені у постановах Верховного Суду (судові рішення: справа № 808/2090/14 від 24 січня 2019 року, справа №805/5028/15-а від 24 січня 2019 року, справа 870/370/12 від 05 лютого 2019 року, справа №809/1155/17 від 31 січня 2019 року).
Крім того, чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників (виконавців) при створенні підприємства та здійсненні господарської діяльності або через відсутність висновків зустрічних перевірок зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту та донарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість.
Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит.
Відповідачем не надано судового рішення, яке б набрало законної сили, щодо встановлення факту відсутності у позивача мети на здійснення господарської діяльності та відсутності її реального здійснення.
Також не надано судового рішення в порядку статті 234 Цивільного кодексу України щодо фіктивності правочинів між позивачем та його контрагентом.
При цьому, жодним законом не передбачено право податкового органу самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.
В ракурсі встановлених обставин справи, судова колегія зауважує, що доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки є абсолютно ідентичними тим доводам, що були зазначенні у відзиві на позовну заяву та були розглянуті судом першої інстанції.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що висновки акта перевірки щодо відсутності факту реального здійснення господарських операцій позивача є необґрунтованими та спростовуються дослідженими обставинами справи.
Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позову та визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 26.07.2019 року № 0009171408.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315, статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 січня 2020 року слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 січня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Курко О. П.