Ухвала
14 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 357/8345/2019
провадження № 61-5654ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О.,                            Журавель В. І. розглянувшикасаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
12 липня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»                (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованістьза кредитним договором № б/н від 25 жовтня 2013 року, станом на                                                     01 липня 2019 року у розмірі 27 386,34 грн що складається із заборгованості: за кредитом у розмірі 13 286,90 грн, за простроченим тілом кредиту - 4 083,32 грн, за нарахування пені за прострочене зобов`язання - 8 135,32 грн, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 100 грн, штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн, штрафу (процентна складова) - 1 280,30 грн. 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                                   28 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                                                     28 листопада 2019 року залишено без змін.
19 березня 2020 року відповідач АТ КБ «ПриватБанк» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
Зазначена справа є малозначною, оскільки ціна позову в ній становить                       27 386,34 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з врахуванням встановленого з 01 січня 2020 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» цього показника в                        2 102,00 грн складає 210 200,00 грн (100 х 2 102,00). 
Доводи касаційної скарги, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу є неприйнятними, оскільки не містять належного обґрунтування.
Арґументи касаційної скарги, які зводяться до спростування висновків судів першої і апеляційної інстанції щодо відсутності доказів укладення кредитного договору, стосуються питання доведеності позовних вимог, тобто питання «факту», а не «права», і тому не можуть свідчити про стосунок цієї скарги до питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.  
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведенного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.
Керуючись пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                                      М. М. Русинчук
                                                                                                                                  Н. О. Антоненко
В. І. Журавель