Постанова                                               
Іменем України
 
03 червня 2020 року
м. Київ
справа № 532/402/16-ц
провадження № 61-5523св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Сімоненко В. М.(суддя-доповідач),
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,
Штелик С. П.,
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом)  - ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 листопада 2018 року у складі судді Тесленко Т. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Бондаревської С. М., Кривчун Т. О., Кузнєцової О. Ю.,
ВСТАНОВИВ: 
ІСТОРІЯ СПРАВИ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2016 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності.
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 1982 року. На момент подачі позову у суді знаходиться інша справа про їх розлучення. За час шлюбу вони, як подружжя набули майно, яке згідно зі статтею 22 КпШС України та статтею 60 СК України належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
З урахуванням зазначеного та уточнених позовних вимог, ОСОБА_1  просила суд: розподілити житловий будинок із господарчими побудовами та спорудами, розташований на АДРЕСА_1 за другим варіантом висновку додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 42-18, виконаної 23 липня 2018 року експертом Авдєєвим А. К. , та виділити їй в будинку частину разом із земельною ділянкою, що на плані зафарбована червоним кольором; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . А також розподілити рухоме майно.
Із рухомого майна ОСОБА_1 просила виділити їй: килим зелено-білий вартістю 1 000,00 грн, килим світлий у розах для підлоги 2х3 м вартістю 650,00 грн, диван зелений вартістю 1 000,00 грн, крісла зелені - 2 шт. вартістю 800,00 грн., стіл письмовий двотумбовий коричневий полірований вартістю 280,00 грн, вішалку металеву вартістю 50,00 грн, телевізор «Liberton» вартістю 4 000,00 грн, телевізійний тюнер вартістю 300,00 грн, холодильник «Атлант» вартістю                     1 400,00 грн, електром`ясорубку вартістю 250,00 грн, металеву драбину вартістю 350,00 грн, 6 шт. азбестоцементних труб вартістю 1 200,00 грн, 7 металевих труб вартістю 475,00 грн, один швелер шириною 20 см вартістю 300,00 грн, швелер шириною 10 см вартістю 300,00 грн, металевий лист 2 шт. вартістю                           150,00 грн, 15 шт. окантовки для профнастилу білої 2 м вартістю 150,00 грн, шлакоблок 100 шт. вартістю 400,00 грн, бетонний стовпчик малий 3 шт. вартістю 450,00 грн, бетонний стовпчик великий 1 шт. вартістю 200,00 грн, металевий ящик вартістю 1 200,00 грн, а всього рухомого майна на загальну суму 17 705,00 грн.
Із рухомого майна відповідачеві ОСОБА_2 просила виділити трактор                         ЮМЗ-6 державний № НОМЕР_1 , 1991 року випуску, зареєстрований 04 червня 2007 року, свідоцтво про реєстрацію машин НОМЕР_2 вартістю 45 961,34 грн та причіп тракторний ПСЕ-Ф-12,5 державний № НОМЕР_3 , зареєстрований 04 червня                    2007 року, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , вартістю 22 198,93 грн. 
Зазначала, що різниця часток у вартості будинку складатиме 307,00 грн, а різниця часток у вартості рухомого майна складатиме 25 227,64 грн. Таким чином, просила суд на її користь стягнути різницю у вартості виділеного майна 24 920,64 грн.
Крім того, посилаючись на те, що  після припинення шлюбних відносини, відповідач без її згоди відчужив належний їм на праві спільної сумісної власності автомобіль RENAULT TRAFIC за 20 000,00 грн, а тому просила стягнути з ОСОБА_2  на її користь 1/2 частину його вартості у сумі - 10 000,00 грн.
У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання права власності, у якій просив розподілити рухоме майно та виділити йому котел АОГВ 10,5 з димовою трубою вартістю 1 500,00 грн, трактор ЮМЗ-6 державний № НОМЕР_1 , 1991 року випуску, зареєстрований 04 червня 2007 року, свідоцтво про реєстрацію машин                  НОМЕР_2 вартістю 20 790,00 грн, причіп тракторний ПСЕ-Ф-12,5 державний № НОМЕР_3 , зареєстрований 04 червня 2007 року, свідоцтво про реєстрацію                        НОМЕР_4 вартістю 9 618,00 грн, решту рухомого майна на суму                                 22 805,00 грн виділити відповідачу ОСОБА_1 .
Залишити право власності на квартиру АДРЕСА_3 вартістю 260 604,00 грн за відповідачем ОСОБА_1 , з наступним відшкодуванням йому половини вартості квартири у розмірі 130 302,00 грн, шляхом внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь понесені судові витрати, пов`язані з послугами оцінювача транспортних засобів - 2 000,00 грн, за проведення судової експертизи -7 200,00 грн, витрати, пов`язані з виготовленням нового технічного паспорта на будинок АДРЕСА_1 в сумі 777,83 грн та різницю у вартості виділеного майна в сумі 445,80 грн.
Окрім цього, вказував, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися 02 грудня 2012 року, а автомобіль RENAULT TRAFIC він придбав за кошти, які позичив у борг у 2013 році, тому даний транспортний засіб не є спільною власністю подружжя.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 листопада  2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено у                          повному обсязі.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання права власності задоволено частково, в частині виділення йому та визнання за ним права власності на нерухоме майно, а саме: трактор                             ЮМЗ-6 державний № НОМЕР_1 , 1991 року випуску, зареєстрований 04 червня 2007 року, свідоцтво про реєстрацію машин НОМЕР_2 ; причіп тракторний                          ПСЕ-Ф-12,5 державний № НОМЕР_3 , зареєстрований 04 червня 2007 року, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 . 
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Поділено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в натурі таке майно: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами та приватизовану земельну ділянку площею 0,13 га,     що     розташовані в АДРЕСА_1 ; килим зелено-білий - 1 шт.; килим світлий в розах для підлоги 2х3м - 1 шт.; диван зелений - 1 шт.; крісла зелені - 2 шт.; шафа для одягу коричнева - 1 шт.; стіл письмовий двотумбовий коричневий полірований - 1 шт.; вішалку металеву - 1 шт.; телевізор «Liberton» - 1 шт.; телевізійний тюнер - 1 шт.; холодильник «Атлант» - 1 шт.; електром`ясорубку - 1 шт.;     металеву драбину - 1 шт.;     азбестоцементні труби - 6 шт.; металеві труби - 7 шт.;   швелер шириною 20 см - 1шт.; швелер   шириною 10 см - 2 шт.; металевий лист - 2 шт.; окантовку для профнастилу біла 2 м - 15 шт.; шлакоблок - 100 шт.; бетонний стовпчик малий - 3 шт.; бетонний стовпчик великий - 1 шт.; металевий ящик - 1 шт.; трактор ЮМЗ-6 державний № НОМЕР_1 , 1991 року випуску, зареєстрований 04 червня 2007 року, свідоцтво про реєстрацію машин                               НОМЕР_2 ; причіп тракторний ПСЕ-Ф-12,5 державний № НОМЕР_3 , зареєстрований 04 червня 2007 року, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 .
Виділено ОСОБА_1 в натурі в будинку відповідно висновку судового будівельно-технічного експерта Авдєєва А. К. № 50-16 від 01 вересня 2016 року та висновку додаткової судової, будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 42-18 від 23 липня 2018 року: в основній частині житлового будинку літ. «А» приміщення: кухня 1-2 площею 15,3 кв.м., частина кімнати 1-3 площею 18,5 кв.м.; загальною площею 33,8 кв.м.;в добудові літ. «а» приміщення: коридор 1-1 площею 9,4 кв.м.; в добудові літ. «а1» приміщення: топочна 1-6 площею 2,4 кв.м.;навіс літ. «ан».
По іншим будівлям та спорудам: частина основної частини господарчого блоку «Б»;добудова літ. «б1»;навіс літ. «бн»;сарай літ. «В»;навіс літ. «вн»;сарай                              літ. «Р»;погріб літ «П»;вбиральня літ. «Т»;колодязь літ. «К»;частина огорожі №1,2;частина вимощення І;вигрібна яма ІІ.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на виділене, як на окремий об`єкт нерухомого майна, а саме:в основній частині житлового будинку літ. «А» приміщення: кухня 1-2 площею 15,3 кв.м., частина     кімнати 1-3 площею 18,5 кв.м.; загальною площею 33,8 кв.м.;в добудові літ. «а» приміщення: коридор 1-1 площею 9,4 кв.м.;в добудові літ. «а1» приміщення: топочна 1-6 площею 2,4 кв.м.; навіс                    літ. «ан»
По іншим будівлям та спорудам :частина основної частини господарчого блоку «Б»; добудова літ. «б1»;навіс літ. «бн»;сарай літ. «В»;навіс літ. «вн»;сарай літ. «Р»; погріб літ «П»; вбиральня літ. «Т»;колодязь літ. «К»; частина огорожі №1,2;частина вимощення І; вигрібна яма ІІ.
В процесі поділу виділено ОСОБА_2 в натурі в будинку відповідно висновку судового будівельно-технічного експерта Авдєєва А. К. № 50-16 від 01 вересня 2016 року та висновку додаткової судової, будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 42-18 від 23 липня 2018 року:
в основній частині житлового будинку літ. «А» приміщення: частина                              кімнати 1-3 площею 4,7 кв.м., кімната 1-4 площею 11,7 кв.м., кімната 1-5 площею 13,9 кв.м.; загальною площею 30,3 кв.м.;
По іншим будівлям та спорудам: частина основної частини господарчого блоку «Б»;добудова літ. «б»;частина огорожі №1,2;скважина літ. «С»; частина вимощення І.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на виділене, як на окремий об`єкт нерухомого майна, а саме: в основній частині житлового будинку літ. «А» приміщення: частина кімнати 1-3 площею 4,7 кв.м., кімната 1-4 площею 11,7 кв.м., кімната 1-5 площею 13,9 кв.м.; загальною площею 30,3 кв.м.;
По іншим будівлям та спорудам: частина основної частини господарчого блоку «Б»; добудова літ. «б» частина огорожі №1,2;скважина літ. «С»; частина вимощення І.
Покладено на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно здійснити переобладнання в будинку, щоб виконати вказаний розподіл, а саме: улаштувати перегородку в кімнаті 1-3 площею 23,2 кв.м., розділивши вказане приміщення на два площею                   18,5 кв.м. та 47 кв.м.; розібрати перегородку з дверним отвором між частиною кімнати 1-3 площею 4,7 кв.м. та кімнатою 1-4 площею 11,7 кв.м. для використання об`єднаного приміщення, як житлової кімнати; закласти дверний отвір з кухні                   1-2 площею 15,3 кв.м. в кімнату 1-5 площею 13,9 кв.м.; улаштувати дверний отвір із кімнати 1-5 площею 13,9 кв.м. вулицю з встановленням подвійних дверей та в кімнату 1-4 площею 11,7 кв.м.; кімнату 1-5 площею 13,9 кв.м. переобладнати під кухню; обладнати виділені частини будинку самостійним опаленням та електропостачанням; провести реконструкцію системи газопостачанням з встановленням лічильників в межах виділених частин, залишивши підземну частину даної мережі в спільному користуванні;провести реконструкцію дверного отвору в прибудову літ. «б».
У процесі поділу виділено ОСОБА_1 в натурі та визнати за нею право власності на земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, площею 0,065 га (на плані червоного кольору) з межами: з боку земель загального користування (вулиця) довжина межової лінії складає: 11,2 м; з боку земельної ділянки ОСОБА_4 довжина межової лінії складає 49,0 м; з боку земельної ділянки, що пропонується другому співвласнику довжина межової лінії складає 13,85м, 9,55м, 3,5м, 2,7м, 1,5м, 4,56м, 2,9м, 3,2м, 6,4м, 3,0м, 10,0м, 4,7м.
У процесі поділу виділено ОСОБА_2 в натурі та визнати за ним право власності на земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, площею 0,065га (на плані синього кольору) з межами: з боку земельної ділянки ОСОБА_4 довжина межової лінії складає: 11,0 м, 21,35 м.; з боку земель загального користування (вулиця) довжина межової лінії складає: 60,5 м, 10,15 м; з боку земельної ділянки, що пропонується першому співвласнику довжина межової лінії складає:                                4,7 м, 10,0 м, 3,0 м, 6,4 м, 3,2 м, 2,9 м, 4,56 м, 1,5 м, 2,7 м, 3,5 м, 9,55 м, 13,85 м.
У процесі поділу виділено ОСОБА_1 в натурі та визнати за нею право власності на килим зелено-білий - 1 шт., 1000,00 грн; килим світлий у розах для підлоги                2х3м - 1шт., 650,00 грн; диван зелений - 1 шт., 1000,00 грн; крісла зелені - 2шт., 800,00 грн; шафа для одягу коричнева - 1 шт., 2 800,00 грн; стіл письмовий двотумбовий коричневий полірований - 1 шт., 280,00 грн; вішалку металеву - 1 шт., 50,00 грн; телевізор «Liberton» - 1 шт., 4 000,00 грн; телевізійний тюнер - 1 шт., 300,00 грн; холодильник «Атлант» - 1шт., 1 400,00 грн; електром`ясорубку - 1 шт., 250,00 грн;       металеву драбину - 1шт., 350,00 грн; азбестоцементні труби - 6 шт., 1 200,00 грн.; металеві труби - 7 шт., 475,00 грн; швелер шириною 20 см - 1 шт., 300,00 грн; швелер шириною 10 см - 2 шт. 300,00 грн; металевий лист - 2 шт., 150грн.; окантовку для профнастилу біла 2 м - 15 шт., 150,00 грн; шлакоблок - 100 шт. 400, 00 грн; бетонний стовпчик малий - 3 шт., 450,00 грн; бетонний стовпчик великий - 1 шт., 200,00 грн; металевий ящик - 1 шт., 1 200,00 грн Загальною вартістю 17 705,00 грн.
У процесі поділу виділено ОСОБА_2 в натурі та визнати за ним право власності на Трактор ЮМЗ-6 державний № НОМЕР_5, 1991 року випуску, зареєстрований                   04 червня 2007 року, свідоцтво про реєстрацію машин НОМЕР_2 та причіп тракторний ПСЕ-Ф-12,5 державний № НОМЕР_3 , зареєстрований 04 червня                         2007 року, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 .
Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн, як 1/2 частку вартості відчуженого ним їхнього спільного автомобіля RENAULT TRAFIC.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 24 920,64 грн загальної різниці в розподілі майна.
Додатковим рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області                           від 11 грудня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті послуг за виконані у справі експертизи в сумі 7 053,00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у відповідності до статті                        69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
При поділі нерухомого майна, що є спільною власністю подружжя, суд першої інстанції виходив із висновку судового будівельно-технічного експерта № 50-16 від 01 вересня 2016 року та висновку додаткової судової  будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 42-18 від 23 липня                2018 року.
При проведенні розподілу житлового будинку суд вважав неможливим застосування висновку судового експерта Горомової Л . М . , оскільки такий висновок є суперечливим, а вказані в описовій частині висновку переобладнання для здійснення запропонованого нею першого варіанту поділу повністю не відповідають даним що зазначені на плані. 
Встановивши, що ОСОБА_2 відчужив за 20 000,00 грн автомобіль, придбаний у період шлюбу, без згоди дружини, суд вважав за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 10 000, 00 грн як 1/2 частку вартості відчуженого спільного майна подружжя.
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 в частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_3 вартістю 260 604,00 грн за відповідачем ОСОБА_1 , з наступним відшкодуванням йому половини вартості квартири у розмірі 130 302,00 грн, суд першої інстанції виходив із того, що вказана квартира є неподільним майном, сторони не дійшли згоди про відшкодування 1/2 частини її вартості шляхом внесення до розгляду справи по суті на депозитний рахунок суду, а тому за сторонами потрібно визнати право власності по 1/2 частці за кожним, залишивши її в спільній частковій власності.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Полтавського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 листопада 2018 року залишено без змін.
Суд апеляційний інстанції вважав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, суд вважав, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою. Оскільки позивач заперечує проти такого варіанту розподілу та не має фінансової змоги компенсувати Ѕ частку вартості квартири ОСОБА_2 , районний суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання права власності по 1/2 частці за кожним із подружжя, залишивши її в спільній частковій власності.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від                          27 листопада 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові і рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Кобеляцького районного суду Полтавської області. 
У жовтні 2018 року матеріали справи № 532/402/16-ц надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно не дослідили обставини, що мають значення для справи, та безпідставно не взяли до уваги звіти про оцінку майна щодо визначення ринкової вартості рухомого майна, зокрема трактора та причіпа.
Суди не звернули уваги на те, що фактично шлюбні відносини сторін припинилися 02 грудня 2012 року, автомобіль RENAULT TRAFIC не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому дійшли помилкового висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення 10 000,00 грн як 1/2 частки вартості відчуженого автомобіля.
Доводи інших учасників справи
У травні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, посилаючись на те, на безпідставність і невмотивованість доводів скарги та законність оскаржуваних рішень, ухвалених із дотриманням норм матеріального і процесуального права. Питання фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами було встановлено у справі про розірвання шлюбу, рішення в якій набрало законної сили, а тому не потребувало додаткового правового аналізу в цій справі.
Крім того, суди вмотивовано відхилили звіти про оцінку рухомого майна та використали висновок судової автотоварознавчої експертизи, який за своєю природою є переконливішим доказом.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що шлюб між сторонами ОСОБА_2 та                                      ОСОБА_1 був зареєстрований у виконавчому комітеті Красненської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області 26 вересня 1982 року, актовий                             запис № 6.
Рішенням Кобеляцької районної ради народних депутатів від 20 квітня 1983 року     № 159 ОСОБА_2 було дозволено будівництво індивідуального житлового будинку в с. Красне.
Згідно з будівельним паспортом встановлено: початок забудови 20 квітня                      1983 року, завершення забудови 20 квітня 1986 року.
Свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 видане на підставі рішення виконавчого комітету Красненської сільської ради № 122 від 14 листопада 2011 року. Будинок зареєстрований за ОСОБА_2 .
Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_2 передано землю для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства.
Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 29 січня 2009 року приватним нотаріусом Татаринцевою І. А., реєстровий № 391, ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 16,8 кв. м.
Також встановлено, що 14 червня 2013 року ОСОБА_2 придбав автомобіль RENAULT TRAFIC, 2011 року випуску.
Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 лютого                    2016 року встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 припинили шлюбні відносини з вересня 2014 року та за цим рішенням шлюб між сторонами - розірваний.
За висновком судової автотоварознавчої експертизи визначено ринкову вартість трактора колісного ЮМЗ-6, номерний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску, станом на 05 серпня 2016 року - 45 961,34 грн та ринкову вартість причепу тракторного                ПСЕ-Ф-12,5, державний номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрованого 04 червня                 2007 станом на 05 серпня 2016 року у розмірі 22 198,93 грн. 
Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 01 вересня                    2016 року, проведеної судовим експертом Авдєєвим А. К. , запропоновано два можливих варіанти розподілу житлового будинку та земельної ділянки АДРЕСА_1 та проведена оцінка однокімнатної квартири АДРЕСА_2 .
Судовим експертом Кременчуцького відділення Полтавської Торгово-промислової палати України Василенко Л. В. на виконання ухвали Кобеляцького районного суду, проведена оцінка наявного рухомого майна сторін, наданого експерту на дослідження, та складено висновок судово-товарознавчої експертизи № П-95 від 31 жовтня 2016 року, яким встановлена вартість такого майна.
Згідно довідки-рахунку від 28 квітня 2015 року, автомобіль RENAULT TRAFIC, вартістю 20 000,00 грн без згоди ОСОБА_1 був перереєстрований                               на ОСОБА_7 . 
 Мотивувальна частина.
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний суд у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
За нормами статті 22 КпШС України, в редакції 1969 року, чинній на час реєстрації сторонами шлюбу та їх подальшого перебування у шлюбі, - майно, придбане подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння користування та розпорядження цим майном.
Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.
Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).
Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.
Таким чином, оскільки у період шлюбу ОСОБА_2 придбав автомобіль                  RENAULT TRAFIC, а тому він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За таких обставин, з`ясувавши, що ОСОБА_2 28 квітня 2015 року відчужив зазначений автомобіль без відома та згоди позивача, суди обґрунтовано стягнули з відповідача на її користь вартість 1/2 частки його ринкової вартості на момент продажу.
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили момент фактичного припинення шлюбних відносин сторін із огляду на наступне.
Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня   2002 року у справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України» (заява    № 48553/99), а також у рішенні Європейського суду з прав людини  від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (заява № 28342/95) встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про преюдиційність обставин, встановлених рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2016 року у справі 532/988/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, яким встановлено, що ОСОБА_2 та                       ОСОБА_1 припинили шлюбні відносини з вересня 2014 року.
У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012                               (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття                     60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша   статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. 
Згідно частини першої, другої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).
Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (стаття 365 ЦК України), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного із подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку в спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.
Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, в свою чергу, отримуючи гарантоване грошове відшкодування.
Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні із виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.
Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, в свою чергу, відповідач не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній сумісній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.
Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного із подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку в спільному майні, касаційний суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, де про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.
Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
 Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. 
Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс12, від 24 лютого 2016 року
№ 6-2784цс15 і підстав для відступлення від цієї позиції колегія суддів не вбачає, така судова практика є незмінною.
Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Крім того, у спірних правовідносинах, при поділі майна, що перебуває у спільній власності подружжя, важливим є дії обох сторін для досягнення згоди розподілу такого неподільнього майна, з метою захисту прав кожного із подружжя та з урахуванням принципу справедливості та балансу інтересів. При поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема,  неподільної речі, суди мають застосовувати положення частини четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Установивши, що ОСОБА_1 заперечує проти визнання права власності на квартиру лише за нею, не має фінансової можливості сплатити ОСОБА_2                      Ѕ частку її вартості, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 щодо залишення квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 зі стягненням на його користь грошової компенсації.
Посилання касаційної скарги про неврахування судами звітів про оцінку майна щодо визначення ринкової вартості рухомого майна, зокрема трактора та причіпа є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, оскільки при вирішенні питання поділу спірного рухомого майна суди виходили з ринкової вартості зазначеного рухомого майна, визначеної за висновком судової автотоварознавчої експертизи.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права. 
Рішення судів містять вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу заявника, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують таких висновків судів першої та апеляційної та не дають підстав вважати, що ним порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної 
інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 листопада                  2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 04 лютого                            2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                               В. М. Сімоненко
 
Судді:                                                                                       А. А. Калараш
 
С. Ю. Мартєв
 
Є. В. Петров 
 
С. П. Штелик