ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/14632/18	Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М. 	
Провадження № 22-ц/817/61/20 	Доповідач - Щавурська Н.Б.	
Категорія - 304090000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Щавурська Н.Б. 
суддів -  Костів О. З., Сташків Б. І., 
секретаря - Сович Н.А. 
сторін - представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Фльорківа
О.В., представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» -
адвоката Панькова О.П.,  

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 вересня 2019 року, постановлене суддею Сливкою Л.М. у цивільній справі № 607/14632/18 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення коштів за договором вкладу,

ВСТАНОВИВ:
У липні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що між ним та АТ КБ "ПриватБанк" 16.10.2013 року укладено договір вкладу, згідно якого ним передано відповідачу кошти в сумі 170 000 грн. для розміщення на депозитному вкладі строком на 366 днів до 16 жовтня 2014 року включно, з нарахуванням на суму вкладу процентів за ставкою 18 % річних. Однією з істотних умов договору була його мультивалютна властивість, що полягала у переоформленні діючого вкладу на депозит в іншій валюті. У зв`язку з невиконанням банком своїх зобов`язань за даним договором у частині конвертації його вкладу в долари США на підставі заяви від 29 січня 2014 року він звертався за захистом порушеного права до суду. Наслідком звернення є таке, що набрало законної сили рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30 грудня 2014 року, яким відповідача зобов`язано конвертувати його вклад в сумі, що існувала на дату звернення і складала 188 747, 43 грн. у долар США за комерційним курсом ПАТ КБ «ПриватБанк», що діяв станом на 29 січня 2014 року та нарахувати відсотки на суму вкладу за період з 29 січня 2014 року до 16 жовтня 2014 року, врахувавши суму нарахованих відсотків за даним депозитом. Рішення суду відповідачем ні добровільно, ні в примусовому порядку виконано не було, а 04.09.2015 року виконавче провадження закінчено на підставі п.11 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» - у зв`язку з направленням державним виконавцем на адресу Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області подання про притягнення посадових осіб ПАТ КБ «ПриватБанк» до кримінальної відповідальності за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 382 КК України. З урахуванням рішення суду в справі № 607/9814/14-ц сума коштів, які він вправі був отримати після конвертації існуючого вкладу в розмірі 188 747, 43 грн. за комерційним курсом банку, що існував на дату його звернення в розмірі 8, 49 грн. за 1 дол. США, складає 22 231,73 дол. США, з яких відповідачем після порушення кримінальної справи, а саме 19.10.2015 року йому було повернуто лише 199 738, 81 грн., що на дату повернення за комерційним курсом ПАТ КБ «ПриватБанк» складало 8 508, 87 дол. США. Неповернуті кошти в розмірі 13722,86 дол. США та відсотки в сумі 4 360, 21 дол. США, які підлягали нарахуванню за користування коштами за вкладом за період з 29 січня 2014 року до 19 жовтня 2015 року просив стягнути в судовому порядку в зв`язку з відмовою Банку від виплати частини коштів, котрі повинні були бути виплачені за умови виконання рішення суду. Крім цього, посилаючись на перебування в постійному душевному стресі через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором вкладу, необхідність звертатися за захистом порушеного права, постійного зростання курсу долара США по відношенню до гривні, просив про відшкодування відповідачем заподіяної йому моральної шкоди, оціненої в сумі 5 000 грн.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 вересня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором вкладу у розмірі 13 722, 86 дол. США та відсотки, які підлягали нарахуванню за користування коштами за вкладом за період з 29 січня 2014 року до 19 жовтня 2015 року в сумі 4 360, 21 дол. США. Стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" в дохід держави 8 810 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, постановленим з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на ненадання судом належної правової оцінки встановленій рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30.12.2014 року обставині, що зобов`язання Банку за договором від 16.10.2013 року припинилися 16.10.2914 року (з дати закінчення договору - в зв`язку з розірванням договору вкладу за заявою ОСОБА_1 ).
Звертає увагу, що відповідно до п.п. 5, 12, 13 договору Банком після виконання вимоги ДВС, були нараховані відсотки по зниженій в 2 рази відсотковій ставці за фактичну кількість днів, які пройшли з дати оформлення вкладу та запропоновано ОСОБА_1 оформити новий вклад. Проте, в зв`язку з відмовою позивача від вищезгаданої пропозиції, 29.12.2016 року йому було видано увесь залишок суми вкладу.
Наголошує на тому, що виплата ОСОБА_1 коштів за депозитним договором Банком, в тому числі й відсотки, була здійснена у грошовій одиниці України, оскільки виконання рішення суду ДВС здійснює у національній валюті (гривні). Крім цього, виплата вкладу в національній валюті узгоджується з положеннями пп. 6 п. 6 Постанови № 410 від 13.12.2016 року "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному ринку та валютному ринках України", в редакції, що діяла на час видачі депозиту 29.12.2016 року, які передбачають наявність у банку права дострокового повернення вкладів, залучених в іноземній валюті за всіма типами договорів, крім вкладів, залучених з видачею іменних ощадних (депозитних) сертифікатів зі строком їх обігу не менше шести місяців, у національній валюті за курсом купівлі іноземної валюти уповноваженого банку на день проведення операції та яка (Постанова) є обов`язковою для виконання.
Крім того, вважає безпідставним неврахування судом при прийнятті рішення правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 750/8676/15-ц, де звертається увага на те, що у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані; а також - від 23 травня 2018 року в справі № 910/1238/17, де вказано, що у спорі про визначення розміру процентів за позадоговірне користування грошовим вкладом банківською установою за договором міжбанківського депозиту помилковим є застосування ч. 1 ст. 1048 ЦК України щодо визначення їх розміру на рівні облікової ставки НБУ за аналогією закону.
У своєму відзиві ОСОБА_1 відносно задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду постановленим у відповідності до норм права. 
Зазначає, що обставини з приводу дати закінчення строку дії договору вкладу, дати виплати позивачу коштів за вкладом та сума (розмір) коштів, які банк повинен був сплатити йому за договором встановлені судом у справі № 607/2972/16-ц. Зокрема, на підставі зібраних у справі доказів та пояснень сторін рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 24.11.2016 року встановлено, що строк дії договору вкладу відповідно до п.п. 6, 7, 8 договору та положень ч. 4 ст. 1060 ЦК України було пролонговано на 1 рік, а кошти в розмірі 199 738, 81 грн. повернуто позивачу 19.10.2015 року за закінченням строку дії договору.
Вважає безпідставними посилання Банку на п.п. 5, 12, 13 договору вкладу, якими врегульовано порядок його дострокового розірвання, умови повернення вкладу та виплата відсотків, оскільки договір вкладу сторонами не розривався в тому числі достроково, а наведені в апеляційній скарзі умови п. 13 договору вкладу не відповідають погодженому сторонами змісту п. 13 договору вкладу, підписаного сторонами, копія якого є в матеріалах справи.
Також, вказує, що не відповідають дійсності твердження апелянта про видачу позивачу 29.12.2016 року залишку суми вкладу та виконання вимоги ДВС.
Звертає увагу, що Постанова НБУ № 410 від 13.12.2016 року, на яку посилається Банк в апеляційній скарзі, прийнята та набула чинності після закінчення строку дії договору та повернення позивачу коштів в розмірі 199 738, 81 грн.
Вважає безпідставними і такими, що не мають стосунку до обставин даної справи обґрунтування Банком апеляційної скарги правовими висновками Верховного суду щодо застосування норм права при розгляді спорів про стягнення збитків (оскільки заявлені позивачем позовні вимоги в даній справі не є вимогами про стягнення збитків) та спорів про визначення розміру процентів за позадоговірне користування грошовим вкладом банківською установою за договором міжбанківського депозиту (адже рішенням стягнуто з відповідача в користь позивача відсотки за користування коштами за договором вкладу, які підлягали нарахуванню за відсотковими ставками, розміри яких встановлені судом під час судового розгляду на підставі наданої Банком інформації про розмір відсоткових ставок).
Рішення суду в частині вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено, сторонами даного спору, в тому числі, позивачем ОСОБА_1 не оскаржувалося, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.
У судовому засіданні представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Паньков О.П. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній; просив таку задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Фльорків О.В. у судовому засіданні апеляційної скарги не визнав з підстав, наведених у письмовому відзиві, просив таку залишити без задоволення.
Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що 16 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" укладено договір № SAMDN25000738661782 (Вклад «Стандарт на 12 мес.»), за умовами якого ОСОБА_1 передав банку кошти в сумі 170 000 грн. для розміщення на депозитному вкладі строком на 366 днів до 16 жовтня 2014 року включно з нарахуванням на суму вкладу процентів за ставкою 18% річних.
Однією із істотних умов договору, на яких розміщувався вклад у банку, була його мультивалютна властивість, що дозволяла вкладнику переоформити свій діючий вклад на депозит в іншій валюті.
Вказані обставини, як такі, що встановлені рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року у справі № 607/9814/14-ц, яке набрало законної сили, доказуванню в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають (а.с. 5 на звор., 6). 
У зв`язку з невиконанням Банком власних зобов`язань за договором ОСОБА_1 звертався до суду за захистом порушених прав, як вкладника за договором вкладу, і рішенням суду у вищезгаданій справі зобов`язано ПАТ КБ "Приватбанк" конвертувати вклад за договором у сумі, що існувала станом на дату звернення (29 січня 2014 року) та яка становила 188 747,43 грн. у валюту - долари США за комерційним курсом ПАТ КБ "Приватбанк", що діяв станом на 29 січня 2014 року; зобов`язано ПАТ КБ "Приватбанк" нарахувати проценти на суму вкладу за період з 29 січня 2014 року до дати закінчення договору - 16 жовтня 2014 року, врахувавши суму нарахованих процентів за даним депозитом (а.с. 5-7, 9-10).
На виконання рішення апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року 18 березня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист № 607/9814/14-ц (а.с. 11).
Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року в ході примусового виконання відповідачем не виконувалось. 
04 вересня 2015 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпровського міського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з направленням 31.06.2015 року на адресу Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області подання про притягнення посадових осіб ПАТ КБ «ПриватБанк» до кримінальної відповідальності за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України, про що відповідним листом за вих. № 15899 повідомлено, в тому числі й позивача (а.с. 13-14). 
19 жовтня 2015 року (через півтора місяця після закінчення виконавчого провадження) ОСОБА_1 за договором вкладу було перераховано Банком суму 199738, 81 грн. (а.с. 14).
У 2016 році ОСОБА_1 за захистом порушеного права звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про відшкодування збитків, посилаючись на те, що внаслідок невиконання банком рішення суду від 30 грудня 2014 року про зобов`язання конвертувати його вклад за договором від 16 жовтня 2013 року в сумі 188 747, 43 грн. у валюту долар США за комерційним курсом ПАТ КБ "ПриватБанк", що діяв станом на 29 січня 2014 року та нарахувати відсотки на суму вкладу за період з 29 січня 2014 року до 16 жовтня 2014 року, йому заподіяно збитків у розмірі 15 135, 96 дол. США, що складають різницю між розміром вкладу, що повинен був бути нарахованим за вищезгаданим рішенням суду в сумі 22 231,73 дол. США та фактично отриманою сумою вкладу, яка була виплачена банком після закінчення дії договору та складає суму еквівалентну 7 095, 77 дол. США. Також, з врахуванням того, що йому, як споживачу фінансових послуг, внаслідок невиконання банком зобов`язань за договором вкладу надано послугу неналежної якості, що призвело до переживань з його боку та душевних страждань, необхідності докладання додаткових зусиль для відновлення порушеного права, просив стягнути з відповідача заподіяну йому моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі 5 000 грн.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 15 135, 96 дол. США для відшкодування завданих матеріальних збитків та 5 000 грн. завданої моральної шкоди (а.с. 15-18).
Таким, що набрало законної сили рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 24 листопада 2016 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с. 19-22).
Відмова мотивована тим, що, ухвалюючи рішення від 30 грудня 2014 року про зобов`язання банку здійснити конвертацію вкладу у долари США, суд визнав за позивачем право на отримання вкладу у доларах США в сумі, еквівалентній розміру вкладу в гривнях за комерційним курсом банку станом на 29 січня 2014 року. Невиконання банком рішення апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року та повернення позивачу 19 жовтня 2015 року (після закінчення строку дії договору банківського вкладу) 199 738, 81 грн. - суми у національній валюті, яка не є еквівалентом вкладу, що повинен був бути конвертованим на підставі вказаного рішення суду в долари США, не є майновими збитками в розумінні ст.ст. 22, 623 ЦК України, у зв`язку з чим позивач наділений правом на звернення до суду за захистом порушеного права з відповідним позовом про повернення усієї суми вкладу та процентів (а.с. 21).
Постановою Верховного Суду постановленою у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 року рішення апеляційного суду від 24 листопада 2016 року залишено без змін (а.с. 23-27).
Станом на 29 січня 2014 року курс гривні до долара США було встановлено на рівні 8,49 грн. за долар США (а.с. 28).
Встановлена рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року сума коштів у розмірі 188 747, 43 грн., яка підлягала конвертації у валюту - долари США за комерційним курсом ПАТ КБ "Приватбанк", що діяв станом на 29 січня 2014 року складала 22 231, 73 дол. США.
Оскільки 19 жовтня 2015 року банк повернув ОСОБА_1 частину коштів за договором вкладу в сумі 199 738, 81 грн., що становило 8 508,87 дол. США за комерційним курсом ПАТ КБ "ПриватБанк", який станом на 19 жовтня 2015 року було встановлено на рівні 23,4741784 грн. за 100 дол. США (а.с. 29), різниця між виплаченою сумою вкладу та сумою вкладу, яка мала бути виплачена банком становить 13 722, 86 дол. США.
Згідно наданої Банком довідки, що містить інформацію про розмір відсоткових ставок, які діяли по депозитних договорах «Стандарт» терміном на 12 місяців у національній валюті та в доларах США, в АТ КБ "ПриватБанк" діяли наступні ставки для відкриття депозитних договорів в національній валюті: з 29 січня 2014 року до 12 лютого 2014 року - 19,0%; з 12 лютого 2014 року до 14 травня 2014 року - 20,0%; з 14 травня 2014 року до 10 липня 2014 року - 21,0%; з 10 липня 2014 року до 05 березня 2015 року - 22,0%; з 05 березня 2015 року до 08 червня 2015 року - 24,0%; з 08 червня 2015 року до 04 серпня 2015 року - 23,0%; з 04 серпня 2015 року до 08 вересня 2015 року - 24,0%; з 08 вересня 2015 року до 01 жовтня 2015 року - 23,0%; з 01 жовтня 2015 року до 19 жовтня 2015 року - 22,0%.; для відкриття депозитних договорів «Стандарт» терміном на 12 місяців в доларах США: з 29 січня 2014 року до 26 лютого 2014 року - 10,0%; з 26 лютого 2014 року до 12 січня 2015 року - 11,0%; з 12 січня 2015 року до 08 червня 2015 року - 12,5%; з 08 червня 2015 року до 04 серпня 2015 року - 11,5%; з 04 серпня 2015 року до 08 вересня 2015 року - 12,5%; з 08 вересня 2015 року до 01 жовтня 2015 року - 11,5%; з 01 жовтня 2015 року до 19 жовтня 2015 року - 10,5% (а.с. 131).
Згідно наданого позивачем ОСОБА_1 розрахунку відсотків за користування коштами за договором вкладу № SAMDN25000738661782 (Вклад "Стандарт на 12 мес.") від 16 жовтня 2013 року у валюті долар США за період з 29 січня 2014 року до 19 жовтня 2015 року розмір таких відсотків складає (а.с. 132):
за період з 29 січня 2014 року до 26 лютого 2014 року: 22 231, 73 дол. США* 10,0%/365*29 = 176, 64 дол. США; 
за період з 27.02.2014 р. до 12.01.2015р.: 22 231, 73 дол. США* 11,0%/365*320 = 2 143, 99 дол. США; 
за період з 13.01.2015 року до 08.06.2015 року: 22 231, 73 дол. США* 12,5%/365*146 = 1 111, 59 дол. США; 
за період з 19.06.2015 р. до 04.08.2015 р.: 22 231, 73 дол. США* 11,5%/365.*55 = 385, 29 дол. США; 
за період з 05.08.2015 р. до 08.09.2015 р.: 22 231, 73 дол. США* 12,5%/365*35 = 266, 48 дол. США; 
за період з 09.09.2015 р. до 01.10.2015 р.: 22 231, 73 дол. США* 11,5%/365*23 = 161, 10 дол. США; 
за період з 02.10.2015 р. до 19.10.2015р.: 22 231, 73 дол. США* 10,5%/365* 18 = 115, 12 дол. США.
В ході розгляду справи апеляційним судом встановлено, що згідно п. 6 укладеного між сторонами Договору, якщо після закінчення строку вкладу вкладник не заявив Банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк, що зазначено в розділі «Дані за вкладом» цього договору. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки вкладника в Банк. Новий строк вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу (а.с. 4).
У відповідності до п. 7 Договору, якщо Банк заперечує проти продовження вкладу, він письмово або через SMS повідомляє вкладника про це не пізніше ніж за два календарних дні до закінчення терміну вкладу.
Проценти під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу за процентною ставкою для вкладів такого найменування та строку, що діє у банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод до договору (п. 8 Договору).
Згідно з п. 14 Договору в разі повернення вкладу з ініціативи Банку вкладнику повертається сума вкладу та в повному обсязі виплачуються проценти, нараховані відповідно до умов цього договору за фактичний термін користування вкладом.
Також, з пояснень сторін, що надавалися суду апеляційної інстанції, встановлено відсутність у них на сьогоднішній день будь-якої інформації щодо порушення правоохоронними органами кримінальної справи за поданням державного виконавця; наявності вироку суду в кримінальній справі про притягнення до кримінальної відповідальності винних працівників АТ «ПриватБанк» за ст. 382 КК України за невиконання рішення суду. Жодній зі сторін не відомо нічого про результати розслідування; постанова про визнання позивача потерпілим у кримінальній справі на адресу ОСОБА_1 не надходила.
Беручи до уваги п.п.6-8 Договору й враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів, що ОСОБА_1 після закінчення строку вкладу заявляв Банку про бажання забрати свої кошти, слід дійти висновку, що вклад позивача, починаючи з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу, тобто з 17.10.2014 року, автоматично було продовжено ще на один строк (366 днів), який закінчився 17.10.2015 року, а після цього - ще раз на такий самий строк, який повинен був закінчитися 18.10.2016 року.
Разом з тим, перерахувавши на користь позивача 19.10.2015 року (наступного дня за днем чергового продовження строку дії договору) кошти в сумі 199 738, 81 грн., Банк тим самим з власної ініціативи розірвав існуючий між сторонами Договір а правові наслідки таких дій банку зафіксовані в п. 14 Договору, зміст якого наведений вище. 
Відповідно до вимог ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
З огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в ЦК Украіни та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону україни "Про банки і банківську діяльність").
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
За ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом зі спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.
За ч. 2 ст 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
Згідно ст. 1074 ЦК України заборонено обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що Банком не виконано своє зобов`язання та не повернуто вкладнику кошти за договором банківського вкладу в повному обсязі, в тому числі й відсотки на умовах, визначених договором.
Колегія суддів повністю погоджується висновком Тернопільського міськрайонного суду, як таким, що відповідає вимогам закону й зробленим на підставі наявних у справі доказів.         
Встановивши, що Банком не було виконано рішення суду щодо конвертації вкладу позивача в долари США та нарахування відсотків на вклад відповідно до умов укладеного між сторонами договору, а 19 жовтня 2015 року було повернуто ОСОБА_1 лише частину коштів за договором вкладу в сумі 199 738, 81 грн., що склало 8508, 87 дол. США за комерційним курсом ПАТ КБ "ПриватБанк", який станом на дату повернення коштів (19 жовтня 2015 року) було встановлено на рівні 23,4741784 грн. за 1 дол. США, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про порушення прав позивача та наявність правових підстав для стягнення з Банку різниці в розмірі 13 722, 86 дол. США між виплаченою сумою вкладу та сумою вкладу, яка мала б бути виплачена Банком.
Доводи апеляційної АТ «ПриватБанк» в частині ненадання судом належної правової оцінки встановленій рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30.12.2014 року обставині, що зобов`язання Банку за договором від 16.10.2013 року припинилися 16.10.2914 року (з дати закінчення договору) в зв`язку з розірванням договору вкладу за заявою ОСОБА_1 колегія суддів відхиляє, як такі, що спростовуються змістом вищевказаного рішення суду, з якого вбачається, що обставини, на які посилається банк, як на встановлені даним рішенням, судом не встановлювались. А сам по собі факт звернення ОСОБА_1 до суду за захистом порушеного права з позовом, у якому він просив зобов`язати Банк конвертувати його вклад у долари США на підставі умов договору та нарахувати відповідні відсотки на вклад (справа № 607/9814/14-ц) не свідчить про розірвання договору за ініціативою ОСОБА_1 , оскільки відповідні позовні вимоги одночасно з вищевказаними не заявлялися, як і не заявлялися вимоги про повернення вкладу за закінченням строку останнього. Натомість, як встановлено в ході апеляційного розгляду даної справи, договір вкладу позивачем не розривався, строк дії договору відповідно до п.п. 6, 7, 8 останнього було двічі пролонговано на 366 днів і такий мав би закінчитися 18.10.2016 року. Однак, був припинений раніше за ініціативою Банку внаслідок перерахування позивачу коштів в сумі 199 738, 81 грн. 
Посилання відповідача АТ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі на правомірність відповідно до п.п. 5, 12, 13 Договору нарахування ОСОБА_1 відсотків за зниженою в 2 рази відсотковою ставкою за фактичну кількість днів, які пройшли з дати оформлення вкладу та видачу усієї суми залишку вкладу 29.12.2016 року в зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від пропозиції Банку щодо оформлення нового вкладу колегія судів вважає безпідставними, як такі, що не підтверджуються належними, допустимими та достатніми доказами в частині обставин, що розірвання договору мало місце саме з ініціативи позивача, які давали б суду підстави для застосування наслідків такого повернення коштів чи розірвання договору, передбачених п.п. 5, 12-13 Договору. Натомість, як встановлено в ході розгляду даної, повернення коштів ОСОБА_1 19.10.2015 року мало місце саме з ініціативи відповідача, не зважаючи на те, що окрім вимог про зобов`язання Банку здійснити перерахунок коштів на вклад позивача в долар США та нарахувати відповідні проценти, жодні інші вимоги (зокрема, про повернення таких коштів) в справі № 607/9814/14-ц не заявлялося. Не може вважатися доказом розірвання договору вкладу з ініціативи позивача чи дострокової вимоги про повернення вкладу й факт пред`явлення ОСОБА_1 позову про відшкодування збитків у справі № 607/2972/16-ц, оскільки такий позов був пред`явлений до суду після того, як банк з власної ініціативи повернув позивачу частину вкладу з відсотками в сумі 199 738, 81 грн. 
Відхиляє колегія суддів і доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» щодо безпідставності неврахування судом при прийнятті рішення правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 750/8676/15-ц щодо застосування норм права при розгляді спорів про стягнення збитків, а також - від 23 травня 2018 року в справі № 910/1238/170 щодо визначення розміру процентів за позадоговірне користування грошовим вкладом банківською установою за договором міжбанківського депозиту, оскільки, по-перше, заявлені позовні вимоги в даній справі не є вимогами про стягнення збитків, а по-друге, рішенням суду в даній справі стягнуто з Банку в користь позивача відсотки за договором вкладу, які підлягали нарахуванню за відсотковими ставками, встановленими на підставі умов укладеного між сторонами Договору та наданої Банком інформації про їх розмір.
Беручи до уваги те, що Постанова НБУ № 410 від 13.12.2016 року, на застосуванні якої, як на обов`язок при перерахунку позивачу коштів у національній валюті в розмірі 199 738, 81 грн. посилається ПАТ КБ "ПриватБанк" в апеляційній скарзі, прийнята та набула чинності після повернення ОСОБА_1 коштів та після припинення дії договору, підлягають відхиленню й доводи апеляційної скарги Банку щодо правомірності повернення ним коштів позивачу з посиланням на норми вищевказаної Постанови.
У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги те, що при вирішенні вказаної справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами та вірно застосовано закон, що їх регулює; висновки суду ґрунтуються на наявних у справі доказах, а доводи апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" висновків суду не спростовують, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" та про залишення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 вересня 2019 року без змін.
       Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 вересня 2019 року - залишити без змін.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції покласти на сторони, в межах ними понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення 17 лютого 2020 року.

Головуючий 
Судді