ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

09 червня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №591/5104/19 
Номер провадження 22-ц/816/1013/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
сторони справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 грудня 2019 року в складі судді Клименко А.Я., ухваленого у м. Суми,

                                                          в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом 16.08.2019 року, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , який продовжує навчання у розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягненням двадцятитрьохрічного віку у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. 
Свої вимоги мотивувала тим, що з 2001 року по 2008 рік перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після повноліття продовжує навчатись в Сумському державному університеті на денній формі навчання, тому не має можливості працевлаштуватись, щоб самостійно отримувати заробіток. 
Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10.12.2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісячно на період його навчання у Сумському державному університеті, але не більш ніж до 23 років, і аліменти виплачувати матері ОСОБА_1 , починаючи стягнення з 16.08.2019 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 768,40 грн судового збору.
Ухвалою цього ж суду від 19.02.2020 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд вказаного заочного рішення суду від 10.12.2019 року.
Не погоджуючись із заочним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про стягнення аліментів у розмірі 1100,00 грн, починаючи стягнення з 01.03.2020 року.
При цьому вказує, що при розгляді справи судом першої інстанції не було враховано, що син ОСОБА_3 має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікарів не перебуває та отримує стипендію. При цьому відповідач, має проблеми зі здоров`ям, довго не міг працевлаштуватись на роботу - лише 24.02.2020 року на посаду слюсаря із зарплатою близько 5000,00 грн. Вказує, що з 2010 року перебуває у шлюбі з іншою дружиною та має матір пенсіонера та сестру інваліда дитинства, які, після смерті його батька у 2016 році, потребують матеріальної допомоги, тому не має можливості сплачувати аліменти у присудженому розмірі. Зазначає, що при визначенні розміру аліментів повинні бути враховані потреба дитини у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням та наявність у батьків можливості її надавати. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що її син ОСОБА_3 не отримує стипендію, що підтверджується довідкою з Державної фіскальної служби, а матір та сестра відповідача проживають окремо та отримують пенсію та соціальну допомогу від держави. Зазначає, що відповідач має ще одну квартиру, яку здає в оренду, а позивач останні шість років перебуває у декретній відпустці і отримує лише державну соціальну допомогу.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що з 26.01.2001 року по 19.08.2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до довідки Сумського державного університету №52.2-123/19 від 15.08.2019 року ОСОБА_3 являється студентом першого курсу денного відділення та навчається на бюджетній основі за освітньою спеціальністю «бакалавр», терміном навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2023 року.
Також, встановлено, що станом на 23.12.2019 року ОСОБА_2 в Сумському міському центрі зайнятості як безробітний не зареєстрований і не отримує допомоги по безробіттю, за період з 01.04.2019 року по 30.09.2019 року відомості про доходи відсутні (а.с. 80, 81).
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суму виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_3 у 2019 році отримав дохід у розмірі 1921 грн - державної та соціальної матеріальної допомоги, а ОСОБА_1 - 25620,00 грн - державної та соціальної матеріальної допомоги.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 199 СК України на батьків покладено обов`язок утримувати свої повнолітніх дітей, які продовжують навчання, та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та визначив суму стягнення у заявленому розмірі - 3000,00 грн.
Проте повністю з таким висновком місцевого суду колегія суддів не погоджується з огляду на таке.
Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.  Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
За змістом статей 191, 200, 201 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
При цьому, Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Проте в порушення приведених норм матеріального та процесуального права, позивачем, як в суді першої інстанції, так і під час перегляду справи в апеляційному суді, не було доведено належними доказами обґрунтованість її позовних вимог у заявленому розмірі, оскільки син сторін у справі - ОСОБА_3 навчається за рахунок коштів державного бюджету, а про понесення інших витрат, пов`язаних з навчанням (вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, тощо), будь-яких доказів позивачем надано не було, тобто не було доведено про потребу повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання у заявленому розмірі - 3000,00 грн щомісячно. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги з приводу неврахуванням місцевим судом обставини потреби повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання є слушними та заслуговують на увагу.
Долучені ж до апеляційної скарги копії свідоцтва про смерть батька скаржника, пенсійних посвідчень його матері та сестри , не свідчать про перебування останніх на його утриманні, а лише констатують обставину досягнення ними пенсійного віку та встановлення інвалідності відповідно та отримання ними пенсії у певному розмірі. 
Вимоги скарги про присудження аліментів з 01.03.2020 року є безпідставними та необґрунтованими, оскільки за змістом статей 191, 201 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову, про що вірно зазначено в рішенні суду.
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів, шляхом зменшення суми стягнення до 1100,00 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України ОСОБА_2 підлягають компенсації за рахунок держави судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн. Рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат не підлягає зміні, оскільки рішенням суду було стягнуто з відповідача на користь держави мінімальну ставку судового збору, визначену Законом України «Про судовий збір».
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

                                                                п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 грудня 2019 року в частині визначення розміру аліментів змінити, зменшивши їх розмір до 1100,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий -                                                                                             С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                         О.Ю. Кононенко

                                                                                                                    В.І. Криворотенко