ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 травня 2020 року           справа №200/13914/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

    Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Блохіна А.А., суддів: Гаврищук Т.Г., Міронова Г.М., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 200/13914/19-а (головуючий І інстанції Стойка В.В., складене в повному обсязі 04 лютого 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина та, на даний час, разом з дитиною має статус тимчасово переміщеної особи.
18.11.2019 року позивач звернулася до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області із заявою про призначення та виплату державної допомоги при народженні дитини. Однак у зв`язку із пропуском встановленого 12 місячного строку звернення за цією допомогою отримала відмову в її призначенні. 
Позивач зазначає, що внаслідок проведення антитерористичної операції та через малолітній вік дитини, не змогла своєчасно надати заяву до відповідача про призначення та виплату допомоги при народженні дитини.
Вважає, що відповідач безпідставно відмовив їй у виплаті державної допомоги при народженні дитини, у зв`язку з чим просила суд:
визнати незаконним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області про відмову в призначені допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; 
визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 , допомоги при народженні дитини;
зобов`язати Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області призначити та здійснити виплату, ОСОБА_1 , державної допомоги при народженні дитини, на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за її заявою від 14.11.2019р.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 200/13914/19-а позов задоволено. Визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення військово - цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 , допомоги при народженні дитини. Визнано незаконним та скасовано Повідомлення Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області № 08/3-03628 від 19.11.2019 року про відмову в призначені допомоги при народженні дитини. Зобов`язано Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.11.2019р. про надання державної допомоги при народженні дитини з урахуванням висновків суду, вказаних у даному рішенні. 
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати частково оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення в частині зобов`язання Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області призначити та здійснити виплату, ОСОБА_1 , державної допомоги при народженні дитини, на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за її заявою від 14.11.2019р.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Позивач - ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Єнакієвським МВ УМВС України в Донецькій області 20.08.2003 року, зареєстрована АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , згідно довідки від 14.11.2019 року № 1421-50002301825 є внутрішньо переміщеною особою.
Відповідач - Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області є суб`єктом владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері соціального захисту населення.
Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_3 , виданого 19.03.2018 року Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 сина, ОСОБА_2 , який, згідно довідки від 14.11.2019 року № 1421-5000230200, також зареєстрований як внутрішньо переміщена особа.
14.11.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини.
19.11.2019 року відповідачем було прийнято повідомлення від № 08/3-03628, яким позивачу відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини у зв`язку з тим, що допомога призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше 12 місяців після народження дитини.
Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача, щодо відмови в призначенні державної допомоги при народженні дитини.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.
Згідно статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі Закон № 2811-XII).
Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.
Так, згідно з частиною 1 статті 1 Закону громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.
Згідно з пунктом 2 частиною 1 статті 3 Закону одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина 1 статті 5, частина 1 статті 10 Закону), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811-XII.
Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.
За приписами статті 11 Закону № 2811-XII, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.
Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року).
Суд зазначає, що відповідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.
Крім того, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.
В даному випадку неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №591/610/16, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини шостої зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Беручи до уваги необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, враховуючи ту обставину, що позивач всупереч своїй волі змушений змінити місце проживання внаслідок проведення антитерористичної операції, виходячи з завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що, відмовляючи у призначенні допомоги при народженні дитини, відповідач не врахував всі обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення. Відповідно суд приходить до висновку, що дії Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області які полягають у відмові в призначенні державної допомоги при народженні дитини за заявою ОСОБА_1 є протиправними та задовольняє позовні вимоги в зазначеній частині.
Згідно ч. 7   ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених   Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано   постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім того, суд зазначає, що позивач та її дитина як громадяни України мають право на соціальний захист від держави, який передбачає комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на захист добробуту кожного члена суспільства, забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, держава зобов`язується забезпечити дитині захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.
Позивач, в сім`ї якої виховуються та проживає неповнолітня дитина, має право на державну допомогу, яка надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.
Затверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ст. 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами, невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави.
Зазначені вимоги до держави викладені і у статті 12 Європейської соціальної хартії, вчиненої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі, яка підписана від імені України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року, відповідно до якої держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", в якій суд встановив обов`язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.
Також суд зазначає, що в межах даних спірних правовідносин відповідачем було прийнято Повідомлення від 19.11.2019 року, яким позивачу відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини. Відповідно вищенаведених положень законодавства, зазначення Повідомлення від 19.11.2019 року № 08/3-03628 є незаконним та підлягає скасуванню.
Враховуючи наведене, та те, що нормами чинного законодавства позивачу гарантоване право на отримання допомоги при народженні дитини, суд вважає позовні вимоги в зазначеній частині такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області призначити та здійснити виплату, ОСОБА_1 , державної допомоги при народженні дитини, на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за її заявою від 14.11.2019р. суд зазначає, що повноваження з приводу призначення та здійснення виплат є дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень, що делеговані йому законодавцем, та які не можуть бути підмінені рішенням суду. Відтак, суд задовольняє зазначені позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.11.2019 року про призначення і виплату державної допомоги при народженні дитини з урахуванням висновків, зазначених у даному рішенні суду.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги позивача, та додані до неї копії документів  колегія суддів зазначає, що позивач на виконання рішення суду звернулась до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області з відповідною заявою від 11 березня 2020 року. У відповідь на зазначену заяву, відповідачем повідомлено, що Управлінням 12 лютого 2020 року виконано рішення суду - повторно розглянуто заяву про призначення допомоги при народженні дитини та вирішено, що підстави для призначення вищевказаної допомоги відсутні, оскільки ОСОБА_1 не звернулась із заявою про призначення допомоги при народженні дитини до Управління протягом дванадцяти місяців з дня народження дитини.                                                                                                                        Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що належним, достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області призначити та здійснити виплату, ОСОБА_1 , державної допомоги при народженні дитини, на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за її заявою від 14.11.2019р.                                                                                 Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 02 травня 2018 року у справі № 226/318/17 та від 22 січня 2019 року № 303/2265/17, від  24 квітня 2019 року у справі №226/139/17ю
Відповідно до частини 4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити. Абзац четвертий резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції «Зобов`язати Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області призначити та здійснити виплату, ОСОБА_1 , державної допомоги при народженні дитини, на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за її заявою від 14.11.2019р.». 
          Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 200/13914/19-а - задовольнити частково.
Змінити рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 200/13914/19-а. 
Абзац четвертий резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції «Зобов`язати Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області призначити та здійснити виплату, ОСОБА_1 , державної допомоги при народженні дитини, на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за її заявою від 14.11.2019р.». 
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 200/13914/19-а - залишити без змін.                               Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області (85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Євгена Седнєва, 1, ЄДРПОУ 26000411) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , 86430 АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у 1 152,60 (одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні) 60 коп.   
Повне судове рішення складено 26 травня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину. 

Головуючий суддя                                                                      А.А. Блохін

Судді                                                                                          Т.Г. Гаврищук

Г.М. Міронова