СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2020 р.                                                                        Справа № 922/3616/19  

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І. , суддя  Слободін М.М. 
за участю секретаря судового засідання  Новікової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області (вх. 595 Х/1-7) на рішення господарського суду Харківської області від 22.01.2020 року, ухвалене у приміщенні вказаного суду суддею Жельне С.Ч., повний текст якого складено 27.01.2020 року, у справі
за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури №4, м. Харків,
в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків,
до Публічного акціонерного товариства "Харківський електромеханічний завод "Укрелектромаш" 
про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 28 686 295,87 грн.
ВСТАНОВИЛА:

Керівник Харківської місцевої прокуратури №4 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради (позивач) до Публічного акціонерного товариства "Харківський електромеханічний завод "Укрелектромаш" про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 28 686 295,87 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач у період з 01.09.2016 року по 30.09.2019 року не сплачував за користування земельною ділянкою по вул. Іскринській, 37 у м. Харкові плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок Харківської міської ради, як власника земельної ділянки за вказаною адресою, майно - грошові кошти у розмірі орендної плати. В якості правових підстав позову прокурор посилається на ст. 1212-1214 ЦК України.
Рішенням господарського суду Харківської області від 22.01.2020 року у задоволенні позову відмовлено. 
Заступник прокурора Харківської області із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що оскільки технічна документація на спірну земельну ділянку не розроблена, наявність витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки для розрахунку розміру безпідставно збережених коштів не є обов'язковим. Крім того, прокурор зазначає, що саме внаслідок протиправних дій відповідача Харківською міською радою не винесено рішення про надання земельної ділянки в оренду та не укладено відповідний договір оренди земельної ділянки.
В судовому засіданні представник підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, просив її задовольнити.
Представник в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.
Представник в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.
Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p. 
З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях     Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб'єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку. 
Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.
В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, просив її задовольнити
Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.
Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p. 
З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях     Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб'єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку. 
Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.
Публічному акціонерному товариству «Харківський електромеханічний завод «Укрелектромаш» на підставі наказу Міністерства Машинобудування, Військового комплексу і конверсії України №400 від 18.03.1994 на праві власності належать наступні нежитлові будівлі розташовані по вул. Іскринська, 37 у м. Харкові: нежитлові приміщення 1-го поверху №1,6,7, площею 441,8 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «З-2»; нежитлова будівля літ. «ДД-1», площею 50,7 кв.м.; нежитлова будівля літ. «ЖЖ-1», площею 86,6 кв.м; нежитлова будівля літ. «ЕЕ-1», площею 133,9 кв.м; нежитлові приміщення 1-го поверху №4,6,7,17,18,29,2-го поверху №30-:-52, 3-го поверху №53-:-78, площею 1054,2 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «Ж-3»; нежитлова будівля літ. «Э-3», площею 662,8 кв.м.; нежитлова будівля літ. «Ю-1», площею 62,4 кв.м.; нежитлові приміщення №1,2,6,3,4,5,7,8,9,10 в нежитловій будівлі літ. «С», площею 1535,2 кв.м.; нежитлова будівля літ. «Я-2», площею 505,1 кв.м.; нежитлова будівля літ. «Ф-2», площею 4846,6 кв.м.; нежитлова будівля літ. «К-4», площею 5427,1 кв.м.; нежитлові приміщення №I, Iа, II в нежитловій будівлі літ. «С», площею 310,4 кв.м.; нежитлова будівля літ. «АА-2», площею 1163,6 кв.м.; нежитлова будівля літ. «ББ-4», площею 3136,6 кв.м.; нежитлова будівля літ. «ВВ-3», площею 2962,5 кв.м.; нежитлова будівля літ. «М-2», площею 3521,8 кв.м.; нежитлові приміщення №11-16, площею 511,0 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «С-1»; нежитлові  приміщення: (корпус 1) побутової 3-х поверхової прибудови; 1-го поверху №1,2,2', 3-:-9, 2-го поверху №1-:-7; 3-го поверху №1-:-9, 4-го поверху №1-:-6; 5-го поверху №1-:-14; 6-го поверху №1-:-9, 7-го поверху №1-:-8 площею 1432,3 кв.м., нежитлові приміщення (корпус 1) виробничої частини (цехи): 1-го поверху №1, 1',2, 4-:-16, 18, 19; 2-го поверху №1-:-7; 3-го поверху №1-:-11 площею 10714,0 кв.м., нежитлові приміщення (корпус 1) антресолі №1-:-3, площею 91,4 кв.м., нежитлові приміщення (корпус 1) підвалу №1-:-9, площею 157,1 кв.м. в літ, «Н-7» загальною площею 12529,3 кв.м; нежитлова будівля літ. «Ч-2», площею 171,9 кв.м.; нежитлова будівля літ. «Ц-2», площею 1064,5 кв.м.; нежитлова будівля літ. «У-4» площею 10799,7 кв.м.; нежитлова будівля літ. «Л-4» площею 17578,4 кв.м.
Рішенням Харківської міської ради №479/11 від 16.11.2011 «Про надання дозволу на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» надано дозвіл ПАТ ХЕЗ «Укрелектромаш» на розробку проектів відведення земельних ділянок площею 3,4 га та 4,5 га по вул. Іскринській, 37 для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель.
Рішенням Харківської міської ради №739/17 від 20.09.2017 «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розробку документації із землеустрою для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» надано дозвіл ПАТ ХЕЗ «Укрелектромаш» на розробку проектів землеустрою із земель комунальної власності на земельну ділянку №1 площею, орієнтовно, 7,3350 га та земельну ділянку №2 площею, орієнтовно, 0,1563 га для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель (виробничі та допоміжні) по вул. Іскринській, 37. Попереднє рішення Харківської міської ради з вказаного питання визнано не чинним.
Пунктом 4 вказаного рішення зазначено, що земельні ділянки для експлуатації та обслуговування об'єктів буде надано у користування окремими рішеннями після надання документації із землеустрою, погодженої у встановленому законодавством порядку.
В позовній заяві прокурор зазначає про те, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №4201922104000087 від 13.06.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, 02.07.2019 на підставі ухвали слідчого судді №643/9910/19 від 21.06.2019 за участі інженера-геодезиста ДП «Центр Державного земельного кадастру» Харківської регіональної філії Сергієнко О.І. з використанням тахеометра Nikon NLP-322 заводський №042323, що пройшов перевірку 21.03.2018 проведено огляд земельної ділянки по вул. Іскринській, 37 у м.Харкові за наслідком якого було складено Протокол огляду від 02.07.2019. Координати точок ходу та кутів повороту зовнішніх меж обчислені в СК-63 за допомогою програмного комплексу Геодезична інформаційна система 6 (ГІС 6).
В ході вказаного огляду встановлено загальну площу використовуваної земельної ділянки та площу земельних ділянок під забудовою.
Згідно плану зйомки земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул. Іскринська, 37 проведеного за участі інженера-геодезиста ДП «Центр Державного земельного кадастру» Харківської регіональної філії Сергієнко О.І., площа земельної ділянки, яка використовується ПАТ ХЕЗ «Укрелектромаш» відповідно до її меж складає 7,2812 га. 
Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж будівель та паркану з урахуванням наявного пропускного пункту. Визначені за результатами геодезичної зйомки координати земельної ділянки оброблені та сформовані в електронному файлі у форматі «.shp» для подальшого отримання розрахунковим методом із застосуванням програмних комплексів з нормативної грошової оцінки земель м.Харкова даних про нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки.
Так, прокурор зазначає про те, що з 01.09.2016 по 30.09.2019 вищевказана земельна ділянка використовувалась ПАТ ХЕЗ «Укретектромаш» без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. 125,  126 Земельного кодексу України.
Згідно інформаційної довідки ГУ ДФС в Харківській області №23614/9/20-40-12-03-18 від 29.07.2019 загальна сума надходжень земельного податку становить: на 2016 рік - 1149634,62 грн., на 2017 рік - 1184169,88 грн., на 2018 рік - 1338877,87 грн., з 01.01.2019 по 29.07.2019 - 323318,82 грн.
На виконання листа Харківської місцевої прокуратури № 4 від 07.10.2019 № 04-25-898вих19 Департаментом територіального контролю Харківської міської ради було проведено розрахунок безпідставно збережених коштів через відсутність у ПАТ ХЕЗ «Укрелектромаш» укладеного договору оренди земельної ділянки по вул. Іскринській, 37 у м. Харкові площею 7,2812 га.
Так, відповідно до розрахунку:
З 01.10.2016 по 31.12.2016 ПАТ ХЕЗ «Укрелектромаш» з урахуванням сплати земельного податку у сумі 287408,66 грн. (за 3 місяців) безпідставно збережено кошти у сумі 1  008  430,72 грн. під час використання вказаних нежитлових будівель розташованих по вул. Іскринській, 37 у м.Харкові.
З 01.01.2017 по 31.12.2017 ПАТ ХЕЗ «Укрелектромаш» з урахуванням сплати земельного податку у сумі 1184169,88 грн. (за 12 місяців) безпідставно збережено кошти у сумі 7 973104,76 грн. під час використання вказаних нежитлових будівель розташованих по вул. Іскринській, 37 у м.Харкові.
З 01.01.2018 по 31.07.2018 ПАТ ХЕЗ «Укрелектромаш» з урахуванням сплати земельного податку у сумі 1338877,87 грн. безпідставно збережено кошти у сумі 4002865,67 грн. під час використання вказаних нежитлових будівель розташованих по вул. Іскринській, 37 у м.Харкові.
З 01.08.2018 по 31.12.2018 ПАТ ХЕЗ «Укрелектромаш» безпідставно збережено кошти у сумі 5723290,55 грн. під час використання вказаних нежитлових будівель розташованих по вул. Іскринській, 37 у м.Харкові.
З 01.01.2018 по 31.07.2018 ПАТ ХЕЗ «Укрелектромаш» з урахуванням сплати земельного податку у сумі 323318,82 грн. безпідставно збережено кошти у сумі 9978604,17 грн. під час використання вказаних нежитлових будівель розташованих по вул. Іскринській, 37 у м.Харкові.
Таким чином, згідно позову прокурор вказує, що за період з 01.09.2016 по 30.09.2019 розмір безпідставно збережених відповідачем коштів за користування земельною ділянкою площею 7,2812 га по вул.Іскринська, 37 у м.Харкові, складає - 28  686  295,87 грн., оскільки набувши право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності, ПАТ ХЕЗ «Укрелектромаш» належним чином не оформила правовідносин щодо користування земельною ділянкою.
Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог і вимог апеляційної скарги, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст.  122  та ч. 1 ст.  123 Земельного кодексу України, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
За приписами ч. 1  ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними  ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
В силу  ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка, плата за землю справляється відповідно до чинного законодавства.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч. 1  ст. 21 Закону України "Про оренду землі"  визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Предметом регулювання  глави 83 Цивільного кодексу України, є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2  ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення   глави 83 Цивільного кодексу України  застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень  глави 83 Цивільного кодексу України.
Частина 1  ст. 93 Земельного кодексу України  встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Предметом позову в цій справі є стягнення з ПАТ ХЕЗ «Укрелектромаш» - власника нежитлових будівель розташованих по вул.Іскринська, 37 у м.Харкові безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати на підставі  ст. 1212 Цивільного кодексу України  за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою площею 7,2812 га, на якій ці об`єкти розміщені.
Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується  Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч. 2  ст. 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (п. "е" ч. 1 ст. 141 цього Кодексу).
Водночас, за змістом  ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди (користування) земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Право оренди (користування) земельною ділянкою виникає на підставі відповідного договору (тощо) з моменту державної реєстрації цього права.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач - ПАТ ХЕЗ "Укрелектромаш" є власником нежитлових будівель (нежитлові приміщення 1-го поверху №1,6,7, площею 441,8 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «З-2»; нежитлова будівля літ. «ДД-1», площею 50,7 кв.м.; нежитлова будівля літ. «ЖЖ-1», площею 86,6 кв.м; нежитлова будівля літ. «ЕЕ-1», площею 133,9 кв.м; нежитлові приміщення 1-го поверху №4,6,7,17,18,29,2-го поверху №30-:-52, 3-го поверху №53-:-78, площею 1054,2 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «Ж-3»; нежитлова будівля літ. «Э-3», площею 662,8 кв.м.; нежитлова будівля літ. «Ю-1», площею 62,4 кв.м.; нежитлові приміщення №1,2,6,3,4,5,7,8,9,10 в нежитловій будівлі літ. «С», площею 1535,2 кв.м.; нежитлова будівля літ. «Я-2», площею 505,1 кв.м.; нежитлова будівля літ. «Ф-2», площею 4846,6 кв.м.; нежитлова будівля літ. «К-4», площею 5427,1 кв.м.; нежитлові приміщення №I, Iа, II в нежитловій будівлі літ. «С», площею 310,4 кв.м.; нежитлова будівля літ. «АА-2», площею 1163,6 кв.м.; нежитлова будівля літ. «ББ-4», площею 3136,6 кв.м.; нежитлова будівля літ. «ВВ-3», площею 2962,5 кв.м.; нежитлова будівля літ. «М-2», площею 3521,8 кв.м.; нежитлові приміщення №11-16, площею 511,0 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «С-1»; нежитлові  приміщення: (корпус 1) побутової 3-х поверхової прибудови; 1-го поверху №1,2,2', 3-:-9, 2-го поверху №1-:-7; 3-го поверху №1-:-9, 4-го поверху №1-:-6; 5-го поверху №1-:-14; 6-го поверху №1-:-9, 7-го поверху №1-:-8 площею 1432,3 кв.м., нежитлові приміщення (корпус 1) виробничої частини (цехи): 1-го поверху №1, 1',2, 4-:-16, 18, 19; 2-го поверху №1-:-7; 3-го поверху №1-:-11 площею 10714,0 кв.м., нежитлові приміщення (корпус 1) антресолі №1-:-3, площею 91,4 кв.м., нежитлові приміщення (корпус 1) підвалу №1-:-9, площею 157,1 кв.м. в літ, «Н-7» загальною площею 12529,3 кв.м; нежитлова будівля літ. «Ч-2», площею 171,9 кв.м.; нежитлова будівля літ. «Ц-2», площею 1064,5 кв.м.; нежитлова будівля літ. «У-4» площею 10799,7 кв.м.; нежитлова будівля літ. «Л-4» площею 17578,4 кв.м.) розміщених на відповідній земельній ділянці.
Докази оформлення права користування вказаною земельною ділянкою ПАТ ХЕЗ "Укрелектромаш", зокрема, укладення відповідних договорів оренди з Харківською міською радою та державної реєстрації такого права, в матеріалах справи відсутні.
Відтак, з моменту отримання у власність об`єкта нерухомого майна до моменту оформлення його власником права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними, тому до них мають бути застосовані положення  глави 83 Цивільного кодексу України, зокрема ст.ст.  1212,  1214 Цивільного кодексу України.
Поряд із цим, з інформаційної довідки №190274375 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 26.11.2019 (Том. 1 а.с.172) вбачається, що на земельній ділянці за адресою м.Харків, вул. Іскринська, буд.37, крім належних відповідачу об'єктів нерухомого майна розташовані також  нежитлові будівлі та приміщення, які належать на праві приватної власності іншим особам.
Нормами   ст. 120 Земельного кодексу України  та  ст. 377 Цивільного кодексу України  встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).
З огляду на вищевказані законодавчі приписи, предметом доказування у даному спорі є, зокрема, обставини щодо земельної ділянки по вул. Іскринська, 37, її площі, меж та кадастрового номеру.
Визначення земельної ділянки наведено в ч. 1  ст. 79 Земельного кодексу України, відповідно до положень якої земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Як встановлено приписами ч.ч. 1, 3, 4, 9  ст. 79-1  Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Зазначені обставини, з урахуванням вимог  ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, повинні бути підтверджені певними засобами доказування відповідно до земельного законодавства і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до  ст. 3 Закону України "Про оренду землі", об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.
Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (ч. 1  ст. 21 названого Закону).
Отже, прокурор та позивач в даній справі мають надати докази існування протягом зазначеного в позові періоду (з 01.09.2016 по 30.09.2019) земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду відповідно до  Закону України "Про оренду землі"  у зазначений період, а також обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів).
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 922/392/18, від 07.02.2019 у справі № 922/3639/17, від 06.02.2018 у справі № 923/921/17.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що для врегулювання судом кондикційних правовідносин не потрібен факт наявності сформованої земельної ділянки як об'єкту цивільних прав - суперечить усталеній судовій практиці Верховного Суду, а тому - відхиляються колегією суддів.
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що прокурором при зверненні до суду не надано доказів існування протягом спірного періоду з 01.09.2016 по 30.09.2019 земельної ділянки площею 7,2812 га по вул.Іскринська, 37 у м.Харкові, як об`єкта цивільних прав, у розумінні  ст. 79-1 Земельного кодексу України, зокрема не надано доказів, того, що  станом на 01.09.2016 по 30.09.2019 зазначеній ділянці було присвоєно кадастровий номер та зареєстровано її в Державному земельному кадастрі, що виключає можливість обчислення розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою, оскільки об`єктом оренди може бути тільки земельна ділянка як сформований у встановленому законодавством порядку об`єкт цивільних прав.
Також, основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п.  288.5.1  ст.  288 Податкового кодексу України.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду в постанові від 10.09.2018 у справі № 920/739/17.
За викладених обставин, доводи прокурора про наявність витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки для розрахунку розміру безпідставно збережених коштів не є обов'язковим не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та судовій практиці Верховного Суду.
Відповідно до ч. 2 ст.  20  та ч. 3 ст.  23 Закону України "Про оцінку земель",  дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Як вбачається з наданих прокурором розрахунків, останні здійснювались на підставі базової вартості 1 кв. м у м. Харкові без врахування Витягу з нормативно-грошової оцінки, що свідчить про його необґрунтованість та безпідставність.
Крім того, вказані розрахунки не є належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вони не містять дати складення, та зроблені не на бланку будь-якого структурного підрозділу чи виконавчого органу Харківської міської ради.
Зважаючи на відсутність доказів того, що станом на 01.09.2016 по 30.09.2019 було виділено земельну ділянку площею 7,2812 га по вулиці Іскринська, 37 , присвоєно їй кадастровий номер та зареєстровано її в Державному земельному кадастрі, тобто доказів формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, та відсутність доказів про отримання сторонами Витягів з нормативної грошової оцінки землі , обчислення розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю є неможливим.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 10.09.2019 у справі № 922/96/19, від 29.05.2018 у справі № 922/955/18 та від 06.08.2019 у справі № 922/3560/18.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 22.01.2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   15.05.2020 

Головуючий суддя                                                                    В.І. Сіверін

Суддя                                                                                           О.І. Терещенко  

Суддя                                                                                           М.М. Слободін