П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/4074/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Тарновецький І.І.  
Суддя-доповідач -  Іваненко Т.В.   
18 червня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Іваненко Т.В. 
суддів:  Граб Л.С.  Сторчака В. Ю. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Черняк А.В.,
представника позивача: Рохова О.В.,
представника відповідача: Цимбалюк О.В.,   

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Подільської митниці Держмитслужби на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року  (місце ухвалення рішення - м. Хмельницький, повний текст складено - 21 лютого 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмельницької митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови, 
В С Т А Н О В И В :
у грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду  з адміністративним позовом до Хмельницької митниці ДФС, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Хмельницької митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 10 жовтня 2019 року №UA400000/2019/002326/2;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA400030/2019/02755.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17  лютого 2020 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Хмельницької митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 10 жовтня 2019 року № UA400000/2019/002326/2.
Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA400030/2019/02755.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.
Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 23 вересня 2019 року у Федеративній Республіці Німеччина в м. Ганновер на підставі рахунку-фактури від 23 вересня 2019 року № 047- 2019 придбав у власність у компанії "Гранд Аутомобіл" транспортний засіб марки "BMW520d", ідентифікаційний номер ТЗ НОМЕР_1 , рік виготовлення 22 серпня 2016 року, такий, що був у використанні, за ціною 11 500 Євро.
З метою митного оформлення ввезеного на територію України автомобіля, а саме: "легковий автомобіль: марки "BMW520d", ідентифікаційний номер ТЗ НОМЕР_1 , рік виготовлення 22 серпня 2016 року, такий, що був у використанні, позивачем через митного брокера ФОП ОСОБА_2 подано 10 жовтня 2019 року до Хмельницької митниці ДФС митну декларацію № UA400030/2019/034316 від 10 жовтня 2019 року, згідно з якою заявлено митну вартість автомобіля в розмірі 11500,00 Євро, визначену на основі рахунку від 23 вересня 2019 року № 047-2019.
На підтвердження вартості товару декларантом одночасно подано: рахунок фактуру від 23 вересня 2019 року № 047-2019; декларацію про походження товару від 23 вересня 2019 року № 047-2019; акт про проведення огляду автомобіля від 04 жовтня 2019 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 22 серпня 2016 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 02 жовтня 2019 року; калькуляцію транспортних витрат від 09 жовтня 2019 року; договір про надання послуг митного брокера від 30 вересня 2019 року, паспорт громадянина України, паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України.
У зв`язку з виявленими розбіжностями, ризиком недостовірності заявлення фактурної вартості автомобіля, відсутністю складових митної вартості, декларанту було надіслано електронне повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару передбачених вищезазначеними положеннями частини 3 статті 53 МКУ.
В свою чергу, декларантом у відповідь на повідомлення відповідача 10 жовтня 2019 року надіслано копію митної декларації країни відправлення.
10 жовтня 2019 року рішенням Хмельницької митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA400000/2019/002326/2 декларанту відмовлено у визнанні заявленої ним митної вартості вищезазначеного товару.
Крім того, митниця прийняла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA400030/2019/02755.
Вважаючи прийняті відповідачем рішення та картку відмови протиправними позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно частини 1 статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частиною 1 статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;
2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України визначено перелік документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення. До таких документів належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно з частиною 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до вимог частини 4 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:
1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;
3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;
4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються:
- у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;
- у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;
- у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Крім того, частиною 5 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;
2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;
4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;
5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;
6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Згідно з вимогами підпунктів 4.5.10 п. 4.5 розділу 4 Порядку № 631 перевірка правильності визначення митної вартості товарів належить до митних формальностей, що виконуються при митному оформленні митної декларації.
Крім того, частиною 1 статті 54 Митного кодексу України регламентовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Частиною 1 статті 57 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Відповідно до вимог частини 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Частиною 4 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Згідно з вимогами частини 5 статті 58 Митного кодексу України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 МК України).
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. 
Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 13 вересня 2019 року у справі № 815/6780/15, від 06 вересня 2019 року у справі № 803/1212/14.

Як вбачається із інформації, яка міститься в картці відмови та в графі 44 митної декларації до митного оформлення були подані рахунок фактуру від 23 вересня 2019 року № 047-2019; декларацію про походження товару від 23 вересня 2019 року № 047-2019; акт про проведення огляду автомобіля від 04 жовтня 2019 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 22 серпня 2016 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 02 жовтня 2019 року; калькуляцію транспортних витрат від 09 жовтня 2019 року; договір про надання послуг митного брокера від 30 вересня 2019 року, паспорт громадянина України, паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України та митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів № UA400030.2019.034316 від 10 жовтня 2019 року. Зміст вказаних документів підтверджував заявлену митну вартість ввізного товару. 
Таким чином, декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару.
Отже, подані позивачем до митного оформлення документи (декларація митної вартості та рахунок-фактура (інвойс) за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України.
Посилання апелянта на те, що у рахунку зазначено вартість автомобіля 11500 Євро, проте у копії експортної декларації визначено суму 11700 суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа" від 30 травня 2012 року № 651, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2012 року за № 1372/21684 (далі по тексту - Наказ № 651), фактурна вартість - ціна товарів, які переміщуються через митний кордон України, зазначена в рахунку (рахунку-фактурі, рахунку-проформі тощо) або іншому документі, що визначає вартість товару.
Колегією суддів встановлено, що в графі 46 експортної митної декларації від 02 жовтня 2019 року, що була подана компанією "Гранд Аутомобіл", вказана "статистична" вартість автомобіля для країни-експортера, а загальна фактурна вартість (митна вартість) товару зазначена в графі 22 та становить 11500 Євро.
Однак, відповідач безпідставно порівнює поняття фактичні витрати з поняттям статистична вартість.
Статистичною вартістю є вартість, приписувана товарам відповідно до правил, встановлених в країні статистичного обліку.
Конвенція про визначення вартості товарів для митних цілей, більш відома як Брюссельське визначення вартості, набула чинності 28 липня 1953 року. Брюссельське визначення являє собою "умовне" поняття вартості, яке передбачає існування єдиного теоретичного стандарту вартості, а саме нормальної ціни, за яку товари продавалися б на відкритому ринку при конкретних умовах.
Згідно з пунктом 1 статті 4 РЕГЛАМЕНТУ КОМІСІЇ (ЄС) № 113/2010 від 9 лютого 2010 року, статистична вартість ґрунтується на вартості товарів на момент та в місці перетину товарами держави-члена призначення у випадку імпорту та держави-члена фактичного експорту у випадку експорту.
Статистична вартість має розраховуватися на основі вартості товарів, та, якщо необхідно, скориговуватися на транспортні та страхові витрати.
Пунктом 2 статті 4 РЕГЛАМЕНТУ КОМІСІЇ (ЄС) № 113/2010 від 9 лютого 2010 року встановлено, що з огляду на принципи оцінки, визначені в договорі про застосування Статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (угода про митну вартість СОТ), вартість товарів, що експортуються або імпортуються, буде:
а) у випадку продажу або придбання, ціною, фактично сплаченою або такою, що підлягає сплаті, за імпортовані або експортовані товари, за виключенням умовної або фіктивної вартості.
Таким чином, митна декларація від 02 жовтня 2019 року експортера - компанії "Гранд Аутомобіл" заповнена згідно правил заповнення митних декларацій і в графі 46 вказано "умовну" вартість доставки до найближчого пункту вивозу з країни, в сумі 11700.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що повною митною вартістю автомобіля є сума 11500,00 Євро.
Також колегія суддів відхиляє твердження апелянта про те, що продаж автомобіля здійснено посередником з огляду на таке.
Частинами 5, 6 статті 265 МК України визначено, що декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.
Декларування товарів, що належать громадянам, може здійснюватися цими громадянами або іншими громадянами, уповноваженими на це власниками зазначених товарів нотаріально посвідченими дорученнями.
Колегією суддів встановлено, що між позивачем (Замовник) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) було укладено договір доручення №147 від 30 вересня 2019 року за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується:
- за обумовлену плату і в обумовлений термін надавати послуги по декларуванню транспортних засобів Замовника, що переміщуються через митний кордон України, та їх оформленню у Хмельницькій митниці
- дії, пов`язані з декларуванням і митним оформленням товарів Замовника, здійснювати самостійно від свого імені в порядку, передбаченому цим Договором та чинним законодавством України. (п.1.1).
Для надання послуг по договору Виконавець має право використовувати всю необхідну інформацію та документацію Замовника, залишаючи за собою відповідальність за виконання умов даного Договору.
10 жовтня 2019 року, ФОП ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 подано до Хмельницької митниці ДФС електронну митну декларацію №UA400030/2019/034316 від 10 жовтня 2019 року.
Частиною 1 статті 416 МК України визначено, що митний брокер - це підприємство, що надає послуги з декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
Водночас частиною 1 статті 417 МК України передбачено, що взаємовідносини митного брокера з особою, яку він представляє, визначаються відповідним договором.
Отже, позивач вступивши із митним брокером у взаємовідносини з приводу виконання обов`язку декларування товару (легковий автомобіль: марки "BMW520d", ідентифікаційний номер ТЗ НОМЕР_1 , рік виготовлення 22 серпня 2016 року, такий, що був у використанні) уклав із митним брокером відповідний договір. 
Таким чином, зазначені відносини є договірними та підпадають під дію статті 417 МК України
Також вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо ненадання декларантом до Хмельницької митниці ДФС документів, що містять відомості про заявлені витрати на транспортування, оскільки згідно з калькуляцією транспортних витрат від 09 жовтня 2019 року № б/н, яка надавалася до митного органу з метою підтвердження митної вартості товару, сума доставки товару становить 55,35 Євро.
Щодо твердження відповідача про ненадання позивачем до митного органу сервісної книжки для підтвердження реального пробігу автомобіля, суд зазначає, що це не є підставою для ґрунтованого сумніву в заявленій вартості товару. Крім того, подання такого документу не є обов`язковим для декларанта.
Відповідно до статті 8 Митного кодексу України орган доходів і зборів повинен обґрунтувати причини витребування додаткових документів у разі, якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Для висновку про наявність розбіжностей між документами, поданими на підтвердження митної вартості товарів, необхідно правильно встановити зміст цих документів як доказів у митній справі.
Таким чином, митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. 
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості 
задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-591а15) та в подальшому відображена в інших рішеннях з цього питання вже Верховного Суду в складі Касаційного адміністративного суду, зокрема у справах № 815/6827/17 від 29 січня 2019 року, № 821/1617/17 від 14 серпня 2018 року.
Враховуючи надані позивачем документи для підтвердження митної вартості товару, суд вважає їх достатніми, такими, які містять необхідні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, при цьому такі документи не містять розбіжностей, вказаних відповідачем.
Отже, митним органом не доведено факту невірного визначення митної вартості задекларованого позивачем товару.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення Хмельницької митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 10 жовтня 2019 року № UA400000/2019/002326/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA400030/2019/02755 є протиправними та підлягають скасуванню.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315, статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла  висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Подільської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі  18 червня 2020 року.
          
Головуючий	 	 	Іваненко Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Граб Л.С.    Сторчак В. Ю.