Номер провадження: 22-ц/813/5449/20 
Номер справи місцевого суду: 520/17859/19
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2019 року, постановлене під головуванням судді Салтан Л.В., -
в с т а н о в и в:
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Першого Київського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Державної казначейської служби України, Державі України про стягнення індексу інфляції та 3% річних.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
У обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що судом неповно та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок не дослідження або неправильного їх дослідження, та надання їм неправильної оцінки, також судом не встановлено зміст позовних вимог, та не встановлені фактичні обставини справи.Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що управління Пенсійного фонду України в Одеській області є боржником у зобов`язанні, яке виникло при невиконанні відповідачем рішення суду. Вважає, що наявні підстави для застосування ст. 625 ЦК України
Також апелянт посилається на те, що судом неправильно розглянута справа за правилами спрощеного провадження, суд не врахував при цьому кількість учасників, їх статус, кількість та складність правовідносин.
Міністерство юстиції надало відзив на апеляційну скаргу, просило у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , відмовити у повному обсязі (а.с. 167-172).
У відзиві начальника Першого Київського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін (а.с. 215-218).
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Сторони про розгляд справи на 10 червня 2020 року були сповіщені належним чином (а.с. 224-230).
Від  ОСОБА_1 надійшла заява в якої він просить справу розглядати за його відсутності, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі (а.с.231).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовано ЗУ «Про виконавче провадження», та роз`яснив позивачу на його право на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця. 
Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2010 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси щодо нарахування і виплати основної та додаткової пенсії ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліду 2 групи у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 квітня 2010 року. Зобов`язано УПФ України в Київському районі м. Одесивиконати перерахунок та ОСОБА_2 основної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідності до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 01.01.2010 року (а.с. 19-20).
Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в Одеській області від 03.08.2012 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом, виданим 30.07.2012 року на виконання постановиКиївського районного суду м. Одеси від 20.12.2010 року за адміністративним позовомГригорьєва М ОСОБА_3 (а.с. 7).
З відповіді Управління Пенсійного Фонду України у Київському районі м. Одеси, вбачається, що Григорьєву 03.01.2012 року проведено перерахунок пенсії. Оскільки у лютому 2012 року кошти для доплати по перерахункам за судовим рішенням не надходили, сума боргу включена у додаткову відомость (а.с. 8). 
Казначейство України 27.04.2019 року на виконання судового рішення перерахувало на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 74121, 95 грн. (а.с. 10).
Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що рішення суду від 20 грудня 2010 року про перерахунок його пенсії відповідно до норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснено відповідачами лише 27 квітня 2019 року. Вважає, що відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду, що є підставою для застосування ст. 625 ЦК України.
Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.
За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов`язання.
При цьому частина п`ята статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, - не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами іншого законодавства.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України для реалізації згаданого Закону.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» (далі - Закон) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Стаття 2 цього ж Закону встановлює, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами стосовно нарахування пені та трьох процентів річних з урахуванням встановленого індексу інфляції, не є зобов`язальними в розумінні ст. 625 ЦК України, вони розглядаються в рамках спору, що регулюються спеціальним законодавством про пенсійне забезпечення громадян окремої категорії.
Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовано ЗУ «Про виконавче провадження»,з пропозицією позивачу на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця- не відповідають вимогам закону.
Тому колегія суддів вважає, що в позові ОСОБА_1 слід відмовити з інших підстав виходячи з наступного.
Матеріали справи свідчать про те, що предметом спірних правовідносин є несвоєчасне виконання Головним Управлінням Пенсійного фонду України вОдеській області та Державною казначейською службою України постанови Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2010 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Разом з тим стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Визначення предмету та підстав заявленого позову належить виключно позивачу.
З урахуванням того, що питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а позовні вимоги ОСОБА_1 заявлені на підставі ст. 625 ЦК України - відсутні підстави для задоволення позову.
Аналогічна правова позиція зазначена у Постанові ВС від 20.02.2019 року по справі №642/6005/17.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 з інших підстав.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня2019 року – скасувати.
Прийняти постанову.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 з інших підстав, зазначених у мотивувальній частині постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 15 червня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Л.А. Гірняк