ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 квітня 2020 року           справа №360/5432/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Гаврищук Т.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року  у справі  № 360/5432/19 (головуючий І інстанції Ірметова О.В., текст рішення складено у приміщенні суду за адресою: просп. Космонавтів, 18, м. Сєвєродонецьк Луганської області)  за позовом   ОСОБА_1  до  12 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до 12 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність 12 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС у Луганській області щодо ненарахування та невиплати грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2019 рік;
- зобов`язати 12 державну пожежно-рятувальну частину Головного управління ДСНС у Луганській області нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення на момент надання щорічної основної відпустки за 2019 рік з 20.04.2019 по 06.05.2019 (а.с. 1-3).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 50-52).
Позивач з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу в якій послався на неповне дослідження обставин у справі. Просив скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року та задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що в частині 2 статті 129 Кодексу цивільного захисту України в імперативній формі встановлено обов`язковість виплати грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення при наданні щорічної основної відпустки особам рядового і начальницького складу цивільного захисту, без жодних виключень та застережень. Посилається на правову позицію Верховного Суду викладену у справі № 826/19002/16 відповідно до якої державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с. 57-58).
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.  
Відповідно до приписів  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  справа розглядається в порядку письмового провадження.          
Згідно вимог частин 1, 2 статті 308  Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, заслухав суддю – доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 17.06.2016 року є учасником бойових дій (а.с. 4-7).
Як вбачається з витягу із наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області від 06.05.2019 року №150, звільнено із служби цивільного захисту у запас Збройних Сил України старшого прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 , командира рятувального відділення 12 державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС у Луганській області, виключено з кадрів ДСНС України з 06.05.2019 року та направлено до Сєвєродонецького міського військового комісаріату Луганської області для постановки на військовий облік. Вислуга років на службі станом на 06.05.2019 року; календарна - 31 рік 03 місяці 01 день; пільгова - 04 роки 07 місяців 14 днів. Загальна - 35 років 10 місяців 15 днів (а.с. 9, 23).
Згідно з Наказом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області № 23 від 06.05.2019 року, проведено всі необхідні виплати ОСОБА_1 , а саме: нараховано премію за квітень та травень 2019 року у розмірі 55% посадового окладу, нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби цивільного захисту. Також зазначено, що допомогу на оздоровлення за 2019 рік ОСОБА_1 не отримав (а.с. 39-40).
Відповідно до пояснювальної довідки Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області, 20.06.2019 платіжним дорученням, відправлена матеріальна допомога при звільненні ОСОБА_1 в сумі 170553,24 грн, що також підтверджується зазначеним платіжним дорученням №196 від 20.06.2019 (а.с. 43-44).
Листом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області № 13/114/1374 від 07.10.2019 року повідомлено, що матеріальна допомога особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту надається один раз на рік в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі. В кошторисі на 2019 рік матеріальна допомога на оздоровлення відсутня (а.с. 10).
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової допомоги на оздоровлення, позивач звернувся до суду.
Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається Кодексом цивільного захисту України та Положенням про проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України від 11.07.2013 № 593.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 101 Кодексу цивільного захисту України, служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.
Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
За приписами ч. 1 ст. 102 Кодексу цивільного захисту України, на службу цивільного захисту приймаються на конкурсній та контрактній основі громадяни України з повною загальною середньою освітою, які відповідають кваліфікаційним вимогам і здатні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, освітнім і професійним рівнем, станом здоров`я виконувати свій службовий обов`язок.
За частиною 1, 4 статті 103 Кодексу цивільного захисту України, щодо проходження служби цивільного захисту може бути укладено: 1) контракт про проходження служби цивільного захисту - з особою, яка призначається на посаду рядового або начальницького складу служби цивільного захисту; 2) контракт про навчання (проходження служби цивільного захисту) - з особою, зарахованою до навчального закладу цивільного захисту; 3) контракт про перебування у резерві служби цивільного захисту - з особою, зарахованою до резерву служби цивільного захисту в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу.
Пунктом 1 частини 2 статті 106 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що контракт припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у зв`язку із закінченням строку контракту.
Відповідно до положень статті 125 Кодексу цивільного захисту України, держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків (частина перша статті 125 Кодексу цивільного захисту України).
Згідно частиною 23 статті 129 Кодексу цивільного захисту України особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які звільняються із служби, крім осіб, які звільняються за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів, надається за їх бажанням щорічна основна відпустка з розрахунку 1/12 тривалості відпустки, на яку вони мають право згідно з цим Кодексом, за кожний повний місяць служби у році звільнення. При цьому у разі, якщо тривалість відпустки становить більш як 10 календарних днів, надається додатковий час, необхідний для проїзду до місця проведення відпустки і повернення назад.
Частиною 25 статті 129 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що у рік звільнення зазначених у частинах двадцять третій, двадцять четвертій цієї статті осіб рядового та начальницького складу цивільного захисту із служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.
Таким чином, даною нормою передбачена виплата звільненим особам компенсації на невикористану щорічну основної або додаткову відпустку, а також за дні додаткової відпустки.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на ч. 2 ст. 129 Кодексу цивільного захисту України як імперативну норму щодо обов`язковості призначення грошової допомоги на оздоровлення разом із наданням особі щорічної основної відпустки, оскільки порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 125 Кодексу цивільного захисту України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (надалі також – Постанова КМУ № 704) затверджена схема тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту згідно з додатком 6. 
Пунктом 2 Постанови КМУ № 704 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 3 Постанови КМУ № 704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Підпунктом 3 пункту 5 Постанови КМУ № 704 надане право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
За положенням п. 7 та 8 Постанови КМУ № 704, видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті для утримання державних органів.
Умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Водночас, Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 623 від 20.07.2018 року затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі – Інструкція).
Відповідно до положень п. 1, 2 розділу XXX Інструкції - особам рядового і начальницького складу, у тому числі тим, хто перебуває в розпорядженні органу управління (підрозділу), за рішенням керівника органу управління (підрозділу) один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірах їх місячного грошового забезпечення. 
Підставами для виплати особам рядового і начальницького складу допомоги для оздоровлення є їх рапорт із проханням надати зазначену матеріальну допомогу та відповідний наказ керівника органу управління (підрозділу) на здійснення виплати грошової допомоги для оздоровлення.
Зі змісту вказаних норм законодавства вбачається, що матеріальна допомога для оздоровлення надається один раз на рік, за наявності мотивованого рапорту особи з проханням надати їй зазначену матеріальну допомогу. Умовою для надання особі матеріальної допомоги для оздоровлення є відповідне мотивоване рішення керівника (начальника) на здійснення виплати зазначеної матеріальної. 
При цьому, допомога надається в разі набуття права на щорічну основну відпустку, або без вибуття у відпустку - за рапортом.
Фактичні витрати на матеріальну допомогу відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення.
Отже, за положенням Постанови КМУ № 704 та розділу ХХХ Інструкції, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення віднесена до права керівника державного органу, шляхом прийняття відповідного рішення на підставі рапорту особи про виплату такої допомоги.
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази про подання позивачем мотивованого рапорту стосовно надання матеріальної допомоги на оздоровлення за 2019 рік, який в свою чергу міг бути підставою для прийняття керівником органу рішення про надання такої допомоги при наявності фінансування на такі цілі.
Відтак, за відсутністю рапорту, керівником обґрунтовано не приймалося рішення про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення відносно позивача.
Крім того, відповідно до листа Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області № 13/114/1374 від 07.10.2019 року, в кошторисі на 2019 рік матеріальна допомога на оздоровлення відсутня. Отже, відсутність видатків в межах фонду грошового забезпечення для виплати допомоги на оздоровлення, унеможливлювало виплату вказаної допомоги.
Відповідно до ч.1 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Щодо посилання апелянта на правову позицію Верховного суду у справі № 826/19002/16, то колегія суддів зазначає, що вказане рішення стосується інших ніж в цій справі спірних правовідносин, які врегульовані іншими нормативно-правовими актами, тому зазначена правова позиція судом не застосовується.
Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року  у справі  № 360/5432/19  за позовом   ОСОБА_1  до  12 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року  у справі  № 360/5432/19 – залишити без змін.
Повний текст постанови складений та підписаний 8 квітня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України, але не менш ніж строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, щодо запобігання поширення короновірусної хвороби (COVID-19).

Суддя-доповідач:                                                                      І.В. Геращенко 

Судді:                                                                                          Т.Г. Арабей

Т.Г. Гаврищук