ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 березня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/4828/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Щербака А.А. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Малиш Н.І.,     
за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М. 
розглянувши в м. Дніпро у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від  02 грудня 2019 року (суддя Прасов О.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні  відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
                                                            
                                                    ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні  відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДФС у Запорізькій області щодо не задоволення заяви ОСОБА_1 від 18.07.2019 про перерахування помилково сплачених коштів у зв`язку з помилковою сплатою сум єдиного внеску з рахунку неналежного платника - який не є платником єдиного внеску у розмірі 8448,00 грн.;
Про зобов`язання Головне управління ДФС у Запорізькій області повторно розглянути та задовольнити заяву ОСОБА_1 від 18.07.2019 про перерахування помилково сплачених коштів у зв`язку з помилковою сплатою сум єдиного внеску з рахунку неналежного платника - який не є платником єдиного внеску у розмірі 8448,00 грн.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від  02 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
          Позивачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи та порушено норми матеріального права. Зазначено, що судом першої інстанції не було враховано те, що в спірному періоді позивач фактично не здійснював  діяльності як адвокат у зв`язку з перебуванням  у трудових відносинах з ТОВ «АПГК «Дніпровська», а єдиний внесок самостійно перерахував помилково.
          Позивач апеляційну скаргу підтримав.
          Представники відповідача та третьої особи не з`явились, повістки були вручені 27.01.2020.
          Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
          Як  свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю  від 11.01.216 НОМЕР_1(а.с.20).
          В квітні 2018 року ним був поданий звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік, з якої вбачається  відсутність суми доходу, заявленої в податковій декларації на нарахування  суми єдиного внеску за рік 8448грн. (а.с.12-13).
          Зазначену суму єдиного внеску позивач сплатив, про що свідчить копія  квитанції  від 26.04.2018 (а.с.18).
           18.07.2019 позивач  подав  до Головного управління ДФС у Запорізькій області заяву, просив  повернути суму 8448грн. єдиного внеску як помилково сплачену (а.с.17).
          Листом від 0608.2019 позивачу було відмовлено  (а.с.19-20).
          Вважаючи відмову протиправною, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.
          Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що суд не вважає, що позивач помилково сплатив єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017 рік у сумі 8448,00 грн.
Сума 8448,00 грн. по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування знайшла своє відбиття в інтегрованій картці позивача.
На думку суду, працевлаштування та робота позивача у ТОВ АПГК «Дніпровська» не є підставою для звільнення позивача від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як особи, яка провадить незалежну професійну діяльність.
          Колегія судів вважає висновки суду першої інстанції помилковими.
          Судом першої інстанції не було взято до уваги те, що в спірному періоді позивач був найманим працівником та і платником єдиного внеску за позивача був  його роботодавець.
          Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально встановлено не було 
          Зазначене підтверджено наявною в матеріалах справи довідкою  ТОВ АПГК «Дніпровська» (а.с.27).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону Украни «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до статті 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4  Закону Украни «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам  діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 5 частини першої статті 4 вказаного Закону до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону 1 Закону Украни «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної  величини бази нарахування  єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Згідно правового висновку Верховного суду, висловленого у постанові від 27.11.2019 по справаі №160/3114/19, відповідно до якого особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Судом першої інстанції зазначеного враховано не було.
Постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, позов належить задовольнити.
Керуючись   ст. ст. 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

                                                  ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від  02 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні  відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії скасувати. 
Позов задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області щодо підготовки згідно з даними інтегрованої картки платника податків висновку про повернення ОСОБА_1 надміру сплачених грошових зобов`язань з єдиного внеску.
Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 надміру сплачених грошових зобов`язань з єдиного внеску згідно з поданої 18.07.2019 заяви.
                    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції в строк, передбачений  ст. 329 КАС України.
          Постанова  у повному обсязі складена 10 березня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш