Ухвала
Іменем України

01 червня 2020 року
м. Київ
справа № 937/2351/20
провадження № 51-2544 ск 20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 , 
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 27 квітня 2020 року.
Ухвалою слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області 
від 17 квітня 2020 року клопотання слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР у м. Мелітополі про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12014080130000328 
від 24 січня 2014 року задоволено, продовжено строк досудового розслідування 
у кримінальному провадженні за підозрою  ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3, 4 ст. 190, ч. 2 ст. 146 Кримінального кодексу України (далі – КК), та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 189, ч. 2 ст. 146, частинами 3, 4 ст. 190 цього Кодексу до дев`яти місяців, тобто до 21 липня 2020 року.
На ухвалу слідчого судді захисник ОСОБА_4  подав апеляційну скаргу. Проте ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 квітня 2020 року на підставі ч. 4 
ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) відмовлено 
у відкритті провадження за вказаною апеляційною скаргою захисника.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та скасування ухвали суду апеляційної інстанції 
з підстав з істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, посилаючись на положення  КПК та норми Конституції України. 
Зазначає, що слідчий суддя постановив ухвалу про продовження строку досудового розслідування до дев`яти місяців, яка не передбачена КПК, оскільки перші відомості про вчинення злочинів у межах кримінального провадження № 12014080130000328 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР) 24 січня 
2014 року, тобто до набрання чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року 
№ 2147-VIII, яким, зокрема, внесено зміни до ст. 294 КПК та надано повноваження слідчому судді на продовження строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях, відомості про які внесені до ЄРДР після введення в дію цього Закону, тобто з 15 березня 2018 року.
Вважає, що продовжити строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12014080130000328від 24 січня 2014 року уповноважений виключно керівник регіональної прокуратури або його перший заступник чи заступник, тоді як слідчий суддя вийшов за межі наданих йому законних повноважень та постановив ухвалу, що не передбачена КПК в редакції, яка повинна була бути застосована 
до відповідної категорії справ.
Також вказує, що висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 237/1459/17, та правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 12 жовтня 2017 року у справі 
№ 5-142кс(15)17, на його думку, безпосередньо стосується ситуації, яка виникла 
у цьому провадженні.
Посилається на наявність виключної правової проблеми, так як подібне питання розглядалось Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду 23 квітня 2020 року, і рішення суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу слідчого судді 
про продовження строку досудового розслідування до шести місяців було залишено без зміни.
Перевіривши доводи касаційної скарги захисника, копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити на таких підставах. 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу 
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Ці норми Конституції України та положення кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ст. 309 КПК передбачено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, 
які можуть бути оскарженні в апеляційному порядку. Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді. 
Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду від 27 квітня 2020 року, суддя-доповідач, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 квітня 2020 року, обґрунтовано послався на положення ст. 309 КПК, оскільки оскаржувана ухвала 
про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження 
не входить до переліку судових рішень, які можуть бути оскарженні в апеляційному порядку. 
Посилання захисника на правовий висновок, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року (справа № 237/1459/17, провадження № 13-19кс18), яка погодилася з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року (справа № 5-142кс(15)17), 
є безпідставними.
У вказаних висновках йдеться про можливість апеляційного оскарження ухвал слідчих суддів про надання дозволу на проведення комплексних позапланових перевірок, які не передбачені КПК, тоді як в цій справі слідчий суддя розглянув клопотання та ухвалив рішення в порядку, передбаченому ст. 295-1 КПК.
Частиною 1 ст. 5 КПК передбачено, що процесуальна дія проводиться, 
а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Тому доводи захисника про те, що слідчий суддя вийшов за межі наданих йому законних повноважень та постановив ухвалу, яка не передбачена КПК, 
що, на його думку, вказує на наявність виключних обставин, не заслуговують 
на увагу. 
З огляду на норми ч. 5 ст. 9 КПК, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, який 
у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства (Рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року                                                                  у справі «Мельник проти України» (заява № 23436/03).
Таким чином апеляційний суд обґрунтовано, посилаючись на ч. 4 ст. 399 КПК, відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою 
захисника ОСОБА_4 , з чим погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.
Інших обставин, які б були підставами для скасування ухвали суду апеляційної інстанції за доводами касаційної скарги, судом касаційної інстанції не встановлено.
Ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою і за своїм змістом відповідає вимогам  ст. 370 КПК.
Оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Що стосується клопотання захисника ОСОБА_4  про передачу справи 
на розгляд Великої Палати Верховного Суду, то колегія суддів звертає увагу, 
що законодавець визначив підстави і порядок передачі кримінального провадження на розгляд палати, об`єднаної або Великої Палати Верховного Суду у статтях 434-1, 434-2 КПК, тобто відніс до стадії касаційного розгляду. 
У відповідності з вимогами ч. 5 ст. 434-1 КПК суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати таке кримінальне провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики. Сам зміст підстав і встановлений ст. 434-2 КПК порядок передбачають, 
що питання передачі має розглядатися у судовому засіданні, обговорюватися 
у нарадчій кімнаті, вирішуватися шляхом постановлення мотивованої ухвали. 
 
Вчинення вказаних процесуальних дій і прийняття рішення про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду 
при вирішенні питання про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження не передбачено.
За таких обставин у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду також необхідно відмовити.
Беручи до уваги викладене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 27 квітня 2020 року. 
Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                      ОСОБА_2                          ОСОБА_3