П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/734/20 
Головуючий у 1-й інстанції:   Лабань Г.В.  
Суддя-доповідач:  Курко О. П. 
28 травня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Білої Л.М.  Гонтарука В. М. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року (м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до  Хмельницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року позов залишено без розгляду.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, у якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України.     
Заслухавши доповідь головуючого судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що у провадженні суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його передчасним, з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Виходячи з аналізу зазначеної норми, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Так, підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 809/487/18.
Судом встановлено, що у справі № 560/734/20 ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Хмельницької міської ради в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення 35 сесії Хмельницької міської ради від 11.12.2019 за № 59, в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0.10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з метою передачі її у власність на території міста Хмельницького;
- зобов`язати Хмельницьку міську раду повторно розглянути заяву від 23 вересня 2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.10 та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території міста Хмельницького з метою передачі ії у власність, по новим підставам, відповідно до Земельного кодексу України, та дати на неї відповідь у продовж місяця після набрання рішення суду законної сили, а саме в термін якій зазначений у Земельному кодексі України.
В той же час, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.03.2020 по справі №560/733/20 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення 35 сесії Хмельницької міської ради від 11.12.2019 за №59, в частині відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з метою передачі її у власність на території міста Хмельницького; зобов`язано Хмельницьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 23 вересня 2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території міста Хмельницького з метою передачі її у власність, з урахуванням висновків суду; стягнено на користь ОСОБА_2 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької міської ради.
Отже, по справам № 560/733/20 та № 560/734/20 позивачами є дві різні особи, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Окрім того, позивачі звернулись до суду першої інстанції із вимогами, в яких просили скасувати різні частини одного і того ж рішення 35 сесії Хмельницької міської ради від 11.12.2019 року за № 59. Кожен з них просить скасувати рішення № 59 саме в частині відмови по відношенню до конкретно кожного з них.
Таким чином, суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, дійшов помилкового висновку про існування у провадженні цього або іншого суду справи про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Так, Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
З огляду на викладене, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про можливість розгляду справи по суті заявлених вимог, що відповідно до повноважень суду апеляційної інстанції, наданих статтею 320 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.   
Щодо прохання позивача, викладеного в апеляційній скарзі, про стягнення з відповідача судового збору, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 139 КАС України визначено порядок розподілу судових витрат.
Так відповідно до ч.1 вказаної статті при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 6 ст. 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Аналізуючи положення вищезазначеної статті КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що відшкодування судового збору можливо після вирішення справи по суті.
Враховуючи те, що в даному випадку спір по суті не вирішено, а справу передано на розгляд до суду першої інстанції колегія суддів вважає, що клопотання позивача не підлягає задоволенню. 
Разом з тим, суд зазначає про те, що питання розподілу судових витрат буде вирішено судом, який прийме остаточне рішення по справі.    
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року - скасувати.
Справу направити до Хмельницького окружного адміністративного суду  для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Постанова суду складена в повному обсязі 28 травня 2020 року.

Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.