Справа № 466/2075/19                                Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б. 
Провадження № 33/811/558/20                Доповідач в 2-й інстанції: Белена А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року м. Львів

Суддя Львівського апеляційного суду Белена А.В.,
за участю представника ОСОБА_1 -адвоката Лучківа А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за ч.1 ст. 164 КУпАП, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2019 року, 
встановив :

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2019 рокуОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000гривень в дохід держави без конфіскації майна. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 384 грн. 200 коп. судового збору.
Дану постанову оскаржив в апеляційному порядку ОСОБА_1 подавши апеляційну скаргу, датовану 28.01.2020, шляхом поштового відправлення, яку у районному суді зареєстрували 03.02.2020. Апелянт ставить питання про скасування постанови судді, закритті провадження у справі та поновлення строку апеляційного оскарження мотивуючи пропуск строку тим, що копію постанови суду першої інстанції він отримав 23.01.2020, після письмового звернення в суд. Слухання справи відбулося без його участі, чим було порушено його право на захист своїх інтересів. Крім того зазначає, що оскільки проживає в гуртожитку то листи на своє ім`я із суду не отримував, тривалий час перебував за кордоном; протоколу про адміністративне правопорушення ним не підписаний і його копрію він не отримував. 
ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, однак в суд не прибув, клопотання про відкладення слухання справи не подавав. 
Заслухавши думку представника правопорушника - адвоката Лучківа А.В., який підтримав апеляційні вимоги ОСОБА_1 та клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та просив задовольнити їх, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що вказане вище клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає з таких підстав.
Як вбачається з офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 294 КУпАП «стосовно оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення» відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 2-рп/2015 (v002p710-15) від 31.03.2015 - в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене ч.1 ст. 284 цього Кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у ст. 24-1 цього Кодексу, про закриття справи.
Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення регламентована положеннями глави 24 КУпАП.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а згідно ч.2 цієї норми Закону постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Таким чином, законодавець пов`язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її винесення, а не вручення порушнику чи іншому учаснику процесу копії цієї постанови.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що оскаржувана постанова винесена 19 квітня 2019 року, що свідчить про те, що відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП останнім днем подання на неї апеляційної скарги є 30.04.2019. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що про розгляд справи не був повідомлений належним чином. Крім того він тривалий час з 27.09.2019 по 22.12.2019 перебував за кордоном.
Протокол про адміністративне правопорушення № 0003169 щодо водія ОСОБА_1 був складений 27.02.2019, за ч.1 ст. 164 КУпАП, за те, що на автомобілі «Фіат Добло, д.н.з. НОМЕР_1 облаштованого як таксі в АДРЕСА_1 , 27.02.2019 о 12:40 год. впроваджував господарську діяльність без одержання ліцензій чим порушив ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт і ч.1 ст.164 КУпАП. З протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений але підписувати відмовився (а.с. 1).
У матеріалах справи є судові повістки які скеровувалися на адресу проживання ОСОБА_1 про те, що судові засідання по справі відбудуться 27.03.2019, 08.04.2019, 19.04.2019 (а.с. 5, 8, 11), які поверталися без вручення по закінченню терміну зберігання. За кордон ОСОБА_1 вибув через півроку після оформлення на нього протоколу про адміністративне правопорушення. Про рух справи по даному протоколу не цікавився. 
Враховуючи, що судом першої інстанції слухання справи щодо ОСОБА_1 призначалось декілька разів, про судові засідання правопорушник повідомлявся належним чином, то суд першої інстанції здійснив слухання справи без участі правопорушення, з метою не порушення вимог чинного законодавства. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Устименко проти України» Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Як вказав Європейський суд у справі «Пономарьов проти України», принцип правової визначеності порушується і у разі відсутності поваги до процесуальних строків (заява № 3236/03,3 квітня 2008, п. 40-41). Так, суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження ( рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України», заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності рішення.
Таким чином апеляційна скарга ОСОБА_1 подана з пропуском десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови  суду першої інстанції, причини пропуску строку не є поважними, а тому з урахуванням вищевикладеного вважаю, що є всі підстави  для відмови у поновлені строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги апелянту.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, суд, - 

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку апеляційного оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2019 року постановленої відносно нього, за ч.1 ст. 164 КУпАП.
Апеляційну скаргу з додатками повернути ОСОБА_1 .
Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя
Львівського апеляційного суду А.В.Белена