Головуючий І інстанції: Заічко О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 р. 	Справа № 520/12134/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.01.2020, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 08.01.20 по справі № 520/12134/19
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  
про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
          У листопаді 2019 року ОСОБА_1 ( далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Лозівського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області ( далі – Лозівське ОУ ПФУ у Харківськ. обл),  в якому просив суд:
          -  визнати протиправним і скасувати рішення Лозівського ОУ ПФУ в Харківській обл. від 08.08.2019 про відмову йому в перерахунку пенсії.;
          - зобов`язати Лозівське      ОУ ПФУ в Харківській обл. провести з 01.01.2017 перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно з частиною 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 в редакції від 23.12.2010 ( далі- Закон № 1789) на підставі додатково поданих документів ( довідка – інформація), наданих прокуратурою Харківської області з супровідним листом від 19.02.2018 № 19-720 вих 18 про заробітну плату за аналогічною посадою, яка складає 28680,36 грн., у тому числі, основний оклад - 5660 грн; класний чин - 2000,00 грн; вислуга років 2264 грн; надбавка за особливо важливу роботу 6946,80 грн; щомісячна премія 11809,56 грн., в розмірі 90 % від суми вказаної заробітної плати без обмеження максимального розміру та провести виплати з урахуванням отриманих сум; 
          - cтягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Лозівського ОУ ПФУ у Харківській обл. на користь             ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 768,40 грн. 
          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 адміністративний позов задоволено.
          Скасовано рішення у вигляді повідомлення ГУ ПФУ у Харківській обл. від 08.08.2019, яке складено відносно ОСОБА_1 .
          Зобов`язано ГУ ПФУ у Харківській обл. здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, без обмеження її граничного розміру,      відповідно до      ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789 від 05.11.1991 в редакції, чинній на момент призначення пенсії ( далі – Закон № 1789), у зв`язку з прийняттям      постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» ( далі – Постанова № 657)      виходячи з розміру 90 % від суми заробітної плати за аналогічною посадою в розрізі відповідних складових, до якої прирівняна посада позивача, що складає 28680,36 грн., у тому числі, основний оклад - 5660 грн; класний чин - 2000,00 грн; вислуга років 2264 грн; надбавка за особливо важливу роботу 6946,80 грн; щомісячна премія 11809,56 грн. без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01.10.2017 та здійснити відповідні виплати.
          Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Харківській обл. на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 768,40 грн.
          Не погодившись з даним судовим рішенням ГУ ПФУ у Харківській обл. подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
          В обґрунтування вимог      апеляційної скарги відповідач зазначив, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 прийнято з порушенням норм матеріального права та процесуального права, оскільки застосовано приписи статті 50-1 Закону № 1789, яка втратила чинність з 16.07.2015. Між тим, положення частини 20 статті 86 Закону України « Про прокуратуру» №1697 від 14.10.2014 ( далі – Закон № 1697), якими передбачено обов`язок Кабінету Міністрів України визначити умови та порядок перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій є чинними. Однак бездіяльність Кабінету Міністрів України, який протягом тривалого часу не виконує вказану норму не може вважатися доказом протиправності дій управління і покладення на нього обов`язків, які не передбачені законодавством  є протиправним. Також ГУ ПФУ у Харківський обл. підкреслило, що норми законодавства щодо обмеження максимального розміру пенсії є чинними, неконституційними не визнавались, а тому підлягають застосуванню.
           21.02.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору.
           10.03.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито провадження по даній справі.
           13.04.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання ГУ ПФУ у Харківській обл. про розгляд апеляційної скарги у відкритому судовому засіданні залишено без задоволення. 
           13.04.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду      закінчено підготовку та призначено справу до розгляду, відповідно до положень п.3 ч.1      ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України      ( далі      - КАС України), в порядку письмового провадження.
          Згідно з положеннями ч. 3   ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
          Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню  з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлені та підтверджені в суді апеляційної інстанції наступні обставини, які не оспорені сторонами.
           ОСОБА_1 працював в органах прокуратури на різних посадах з 1981 року, набув право на пенсію за вислугою років, у зв`язку з чим   Перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії, призначеної на підставі      ст.50-1      Закону      №1789, у розмірі 90 % розміру            місячної заробітної плати.
          У зв`язку з набранням 06.09.2017 чинності   постанови № 657, якою було підвищено посадові оклади та надбавки за класний чин прокурорсько - слідчим працівникам, позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії, до якої було додано лист (довідку) Прокуратури Харківської області від 19.02.2018 № 19-720вих-18 про розмір фактично нарахованої заробітної плати за аналогічною посадою за жовтень      2017 року у розрізі складових, на які нараховані страхові внески.
          Зі змісту вказаного документу вбачається, що розмір фактично нарахованої заробітної плати за аналогічною посадою в розрізі відповідних складових, до якої прирівняна посада позивача, складає 28680,36 грн., у тому числі, основний оклад - 5660 грн; класний чин - 2000,00 грн; вислуга років 2264 грн; надбавка за особливо важливу роботу 6946,80 грн; щомісячна премія 11809,56 грн.
          Лозівське ОУ ПФУ у Харківській обл. рішенням від 08.08.2019, у вигляді повідомлення відмовило позивачу у перерахунку пенсії з            тих підстав, що визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівників прокуратури делеговано Кабінету Міністрів України, проте, на час звернення позивача за перерахунком Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно - правовий акт прийнято не було.
          Не погодившись з таким рішенням Лозівського ОУ ПФУ у Харківській обл. позивач звернувся до суду. 
          Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність нормативного документу та правового регулювання умов і порядку перерахунку пенсій не може      позбавити      позивача      гарантованого      Конституцією      і      Законом      №      1789      право      на      перерахунок призначених працівникам прокуратури пенсій, оскільки таке право не може бути нівельоване у зв`язку            з тим, що органи влади України не встановили порядку, за яким зазначена гарантія повинна бути дотримана та реалізована. Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року      №      7-р(II)/2019 справа № 3-209/2018(2413/18, 2807/19) було визнано таким, що не відповідає      Конституції України      (є неконституційним), положення частини двадцятої      статті 86 Закону №1697      зі змінами, якими передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
          Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
          Відповідно до статті 46 Конституції України      громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
          Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
          Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
          Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом № 1789. Зокрема,   статтею 50-1 цього Закону, за якою позивачу призначено пенсію, визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (частина тринадцята цієї статті).
          Частина 18   статті 50-1 Закону № 1789   (у редакції чинній до 15 липня 2015 року) передбачала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
          Разом з тим, на час звернення позивача із заявою про перерахунок його пенсії (01.08.2019) правове регулювання відносин, що виникають у сфері пенсійного забезпечення прокурорів, змінилося. 
           01 січня 2015 року набрав чинності    Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким, зокрема, частину вісімнадцяту   статті 50-1 Закону   №1789 викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".
          Прийняття зазначеного      Закону, як вбачається із пояснювальної записки до його законопроекту, було обумовлено необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей дії положень окремих законів України, створення умов для стабілізації фінансового стану держави та удосконалення окремих положень соціальної політики.
          Отже, законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури після 1 січня 2015 року делегував уряду. Урядом відповідний нормативно-правовий акт не прийнято, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено.
          Крім того, пунктом 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015      року закону      щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до перелічених законів України, зокрема,      Закону № 1789.
           15 липня 2015 року набрав чинності    Закон   №   1697, згідно з Прикінцевими положеннями якого визнано такими, що втратив чинність    Закон №   1789, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів.
          Отже, на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії частини вісімнадцята      статті 50-1 Закону № 1789, яка визначала право на перерахунок пенсій працівникам прокуратури, втратила чинність. 
          Частиною 20   статті 86 Закону № 1697   визначено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
          Постанова  № 657, якою було підвищено посадові оклади та надбавки за класний чин прокурорсько - слідчим працівникам, не містить положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.
          Отже, з 1 січня по 14 липня 2015 року урядом не було прийнято відповідний нормативно-правовий акт, також і не було визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, а з 15 липня 2015 року встановлені   Законом №1789 підстави для перерахунку пенсій працівникам прокуратури - скасовані. На час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури визначено не було.
          Відповідно до частини другої   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені     Конституцією   та законами України.
          Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується    Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до    Конституції   та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати позивачу перерахунок пенсії на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.
          З урахуванням наведеного, колегія судів вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що встановлене та наявне право на перерахунок призначених працівникам прокуратури пенсій  знівелювали через не встановлення органам влади України порядку, за яким зазначена гарантія повинна бути дотримана, оскільки положення ч.20 ст.86 Закону № 1697 на момент прийняття оскаржуваного рішення пенсійного органу, діяли і були визнані неконституційними лише 13.12.2019. 
          Враховуючи викладене вище, колегія суддів зазначає, що у зв`язку з набранням чинності                  Законом № 1697 та постановою КМУ №    657, якими по-іншому врегульовано правовідносини, що пов`язані із пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, пенсії, призначені за статтею                  50-1    Закону №1789, з 15 липня 2015 року не підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.
          Наведений висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.02.2020 у справі №369/10979/16-а, що є обов`язковою при застосуванні норм права в силу ч.5    ст.242 КАС України,    ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
          Щодо посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 у  справі № 3-209/2018(2413/18, 2807/19), яким було визнано таким, що не відповідає      Конституції України      (є неконституційним), положення частини 12      статті 86 Закону №1697 зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, колегія суддів зазначає наступне. 
          Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(II)/2019 у справі №3-209/2018(2413/18, 2807/19) визначено, що положення ч.20 ст. 86 Закону №1697, які визнані неконституційним, втрачають чинність з дня      ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто з 13.12.2019. Враховуючи дату звернення позивача із заявою до пенсійного органу та дату ухвалення рішення Конституційним Судом України колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин вказане рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(II)/2019 застосуванню не підлягає. 
          З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи позивача та висновок суду першої інстанції щодо протиправності дій ГУ ПФУ у Харківській обл. щодо відмови провести перерахунок та здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі статті 50-1 Закону №1789 ( в редакції, що діяла на момент призначення пенсії позивачу) є необґрунтованими, у зв`язку з відсутністю законодавчих підстав для такого перерахунку.
          Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується      ст.322 КАС України,      ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення   Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
          Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі      Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний      з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6      Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
          Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності      надання відповіді на інші аргументи учасників справи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
          Згідно ч. 1      ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
          З огляду на викладене та враховуючи положення      ст. 317 КАС України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції як такого, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
          Керуючись      ст.ст.      311,      315,      317, 321, 322 Кодексу      адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 по справі № 520/12134/19  скасувати.
Ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним і скасування рішення - відмовити.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Суддя-доповідач 		Л.В. Любчич 	
Судді	 	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін