Справа № 161/20783/19 	Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М. 	
Провадження № 22-ц/802/488/20  Категорія: 70  	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
23 квітня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Шевчук Л.Я.,
суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3   на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2020 року,

                                            В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що за час шлюбу у них з відповідачем народилось двоє дітей: – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами укладено 18 листопада 2006 року і на даний час не розірвано. Позивачка останні півроку проживає разом із дочками окремо від відповідача. Вказує також, що відповідач щомісяця надає матеріальну допомогу на утримання дітей в розмірі 3000 грн.
Посилаючись на те, що неповнолітні діти проживають разом з матір`ю  та перебувають на її повному утриманні, позивачка просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, починаючи із дня звернення з позовом до суду та до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Постановлено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 грудня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Стягнуто з відповідача в дохід держави 840 грн 80 коп судового збору. 
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягувати щомісячно з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн.
Справа розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм частини 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України.
Апеляційну скаргу представника відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд першої інстанції виходив із того, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на обох батьків, а між сторонами не досягнуто домовленості про участь в утриманні неповнолітніх дітей.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з дотриманням вимог закону і відповідають встановленим обставинам справи.
Із матеріалів справи убачається, що у сторін по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дві неповнолітні дочки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5, 6).
Судом також установлено, що батьки дітей проживають окремо, неповнолітні діти проживають разом зі своє матір`ю - позивачем в даній справі ОСОБА_1 та перебувають на її утриманні.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Стаття  181 Сімейного кодексу України передбачає, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно із статтею  183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України).
У своїй апеляційній скарзі представник відповідача просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким стягувати із нього аліменти у твердій грошовій сумі, проте відповідно до статті 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки неповнолітні діти проживають із матір`ю – ОСОБА_1 та саме вона звернулась із позовом, у якому просила стягувати із відповідача аліменти в розмірі 1/3  частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення її позовних вимог.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.  368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суду  

                                          П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача  ОСОБА_2 – ОСОБА_3    залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого  2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді