Ухвала
 
13 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 296/8748/19
провадження № 61-5349ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Житомиргаз» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира                від 04 лютого 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду                               від 04 березня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Оператор газорозподільних систем «Житомиргаз» про визнання дій неправомірними та зобов`язання встановити газовий лічильник,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати протиправною відмову відповідача у встановленні індивідуального лічильника та зобов`язати відповідача безоплатно встановити у квартирі АДРЕСА_1 газовий лічильник з цільовим призначенням для приготування їжі. 
 
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що вона є наймачем квартири АДРЕСА_1 . За вказаною адресою газ використовується виключно для приготування їжі. На своє звернення у 2019 році від відповідача отримала відмову на безкоштовне встановлення безпосередньо у її помешканні газового лічильника. Посилаючись на Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вважає, що у зв`язку з не встановленням за її адресою проживання індивідуального газового лічильника, її права, як споживача порушено. Враховуючи наведене, позивач просила позов задовольнити. 
 
Корольовський районний суд м. Житомира рішенням від 20 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 04 березня 2020 року, позов задовольнив. Визнав неправомірними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» з не встановлення у квартирі               АДРЕСА_1 індивідуального газового лічильника для приготування їжі ОСОБА_1 . Зобов`язав Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» за свій рахунок здійснити встановлення в квартирі АДРЕСА_1 індивідуального газового лічильника для приготування їжі ОСОБА_1 у строк                  до 01 січня 2021 року. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
 
23 березня 2020 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільних систем «Житомиргаз» подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 лютого           2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 березня 2020 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;                   б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.
 
Предметом позову у цій справі є визнання протиправною відмову відповідача у встановленні індивідуального лічильника та зобов`язання безоплатно встановити у квартирі АДРЕСА_1 газовий лічильник з цільовим призначенням для приготування їжі.
 
Справа є незначної складності та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільних систем «Житомиргаз», відповідно до цього Кодексу, позбавлено можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді інших справ: №№ 296/12160/19, 296/1712/19, 296/4801/19, 296/5626/19, 296/12113/19, 296/9816/19, 296/9021/19, 296/9020/19, 296/63/19, 296/10342/19, які є тотожними з даною справою в частині предмета, підстав та обставин, відрізняються лише в частині суб`єктного складу (позивачами є побутові споживачі природного газу), а відтак встановлена обставина, що наявність ЗВОГ не має значення при вирішенні питання забезпечення комерційного обліку природного газу, шляхом встановлення за рахунок товариства індивідуального лічильника, є такою, що не зможе бути спростована відповідачем при розгляді перелічених судових справ, внаслідок обмеженості можливості перегляду в касаційному порядку такої категорії справ.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з того, що наведені заявником обставини не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки заявник лише зазначив, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді інших справ, в яких відповідач, предмет та підстави позову аналогічні даному, однак не надав жодних доказів на підтвердження свого твердження. Крім цього, наведені заявником аргументи є необґрунтованими, оскільки вони є виключно його суб`єктивними судженнями та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій. При цьому, судові рішення в даній справі не мають преюдиційного значення для справ з подібним предметом спору, оскільки рішення у інших справах суди ухвалюватимуть у кожній справі індивідуально та на підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду наданих сторонами доказів та з дотриманням вимог ЦПК України.
 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.   
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Зазначення у постанові Житомирського апеляційного суду від 04 березня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають. 
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання зупинення виконання та дії рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 лютого 2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 березня 2020 року до закінчення касаційного провадження у справі.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Житомиргаз» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 лютого 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 березня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Оператор газорозподільних систем «Житомиргаз» про визнання дій неправомірними та зобов`язання встановити газовий лічильник.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
            
                                                                                                                       Є. В. Коротенко