Справа № 161/253/20 	Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М. 	
Провадження № 22-ц/802/573/20  Категорія: 70    	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
19 травня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Киці С.І.,
суддів -Карпук А.К., Шевчук Л.Я., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, неустойки за прострочення сплати аліментів за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
08 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, неустойки за прострочення сплати аліментів. Позов мотивує тим, що він є повнолітнім студентом першого курсу факультету інформаційних систем, фізики та математики денної форми навчання за державним замовленням освітнього ступеня «бакалавр» Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.09.2011 року ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав відносно нього. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Самостійно доходів він не отримує, знаходиться на утриманні матері ОСОБА_3 . Він потребує коштів на навчання, одяг, харчування, підручники, проїзд до місця навчання. Його батько ОСОБА_2 здоровий та працездатний, працює в АТКБ «Приватбанк» на посаді інженера Департаменту інформаційних технологій Північно-Західного РУ. Тобто, має можливість сплачувати аліменти для забезпечення його навчання в університеті. З вересня 2010 року по травень 2018 року відповідач ОСОБА_2 не сплачував належним чином аліменти на його утримання за рішенням суду, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 43243, 18 грн. Розрахована за формулою пеня за прострочення аліментних зобов`язань складає 518121, 51 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України пеня за заборгованість по сплаті аліментів обмежується виключно сукупним розміром такої заборгованості. 
Просить суд стягувати з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/4 від усіх його доходів до закінчення навчання у вищому навчальному закладі. Стягнути з відповідача в його користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на його утримання в розмірі заборгованості по сплаті аліментів - 43243, 18 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2020 року позов задоволено частково. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовом до суду - 08.01.2020 року, і до закінчення навчання, але не довше, як до досягнення 23 років. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 43243 грн. 18 коп. пені за прострочення сплати аліментів. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 840 грн. 80 коп. судового збору.
Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Вважає його незаконним та необгрунтованим. Судом було враховано, що на утриманні відповідача знаходиться дитина від іншого шлюбу і розмір аліментів на його утримання визначено в розмірі 1/6 частки від заробітку ОСОБА_2 . Зазначає, що ч. 5 ст. 183 СК України встановлено мінімальний розмір аліментів, який стягується з платника аліментів у безспірному порядку шляхом видачі судового наказу - 1/4 частки від заробітку. Судом прийнято рішення про стягнення з відповідача аліментів в частці, меншій за гарантовану законом мінімальну, що є неприпустимим, чим порушено норми матеріального права. Просить рішення суду в частині часткового задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача в його користь аліментів на його утримання змінити. Позов задовольнити повністю. Стягувати з ОСОБА_2 в його користь аліменти на утримання в розмірі 1/4 частки від заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до закінчення навчання, але не довше, як до досягнення 23 років. В решті рішення суду залишити без змін.
Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2020 року. Вважає вказане рішення в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів незаконним, необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позовна вимога про стягнення неустойки за прострочення аліментів не підлягає до задоволення, оскільки на зворотній стороні виконавчого листа, який надав позивач суду вказано, що аліменти утримано із всіх видів заробітку по 31.01.2011 року включно. Згідно наказу по ПАТ «Приватбанк» від 04.07.2010 року відповідач знаходився у відпустці по догляду за дитиною до трьох років в період з 06.07.2010 року по 11.05.2013 року, а утримання аліментів з допомоги по догляду за дитиною не проводиться. До того ж, відповідно до постанов головного державного виконавця Першого ВДВС м. Луцьк Старенько В.А. від 30.03.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у правах у нього існувала заборгованість в сумі 15603 грн 25 коп, а постановою від 23.04.2018 року ці постанови були скасовані у зв`язку зі сплатою заборгованості в сумі 15603, 25 грн, яку було підтверджено документально. Згідно вимоги виконавця від 14.12.2018 року на ім`я головного бухгалтера ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що згідно перерахунку заборгованість по аліментах станом на 01.12. 2018 року становила 11112 грн 71 коп. Згідно звіту про здійснення відрахування та виплати АТКБ «Приватбанк» за період з 01.01.2019 року по 30.11.2019 року вбачається, що відрахування по сплаті аліментів здійснювалися вчасно. 02 січня 2020 року позивач став повнолітнім і постановою від 17.01.2020 року, винесеною державним виконавцем Першого ВДВС м. Луцька Павлович О.О. було скасовано тимчасові обмеження, встановлені постановою від 09.08 2018 року у зв`язку з тим, що заборгованість зі сплати аліментів погашена в повному обсязі та станом на 17.01.2010 року відсутня. Вина відповідача по виникненню заборгованості по сплаті аліментів відсутня. Згідно вимог законодавства саме одержувач аліментів має право на стягнення неустойки, а в даному випадку одержувачем аліментів була мати позивача - ОСОБА_3 . Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 . Просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів залишити в силі, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.
Апеляційні скарги позивача та відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав. 
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, врахувавши обставини справи, виходив із того, що відповідач має можливість сплачувати в користь повнолітнього сина, який продовжує навчання аліменти у розмірі 1/6 частки всіх його доходів і заробітку до закінчення ним навчання у вищому навчальному закладі, за період з вересня 2010 по травень 2018 року відповідачу нараховано пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 43243, 18 грн, що відповідає 100% заборгованості за несплату аліментів, яка має бути стягнута з нього в користь позивача.
Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.
Судом встановлено, що відповідач є батьком позивача.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2004 року №2-8360 2004р. в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів постановлено стягувати з відповідача на користь ОСОБА_4 (матері позивача) аліменти на утримання позивача в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2004 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання цього судового рішення судом був виданий виконавчий лист, який в подальшому примусово виконувався органами державної виконавчої служби.
З матеріалів справи слідує, що 02 січня 2020 року позивач досяг повноліття, а отже стягнення аліментів на його утримання припинилося.
З довідки Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки від 11 жовтня 2019 року №10/3263 встановлено, що позивач є студентом першого курсу факультету інформаційних систем, фізики та математики денної форми навчання за державним замовленням освітнього ступеня «бакалавр». Термін навчання з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року.
Згідно довідки - розрахунку від 13 грудня 2019 року №1835, яка складена державним виконавцем Першого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Павлович О.О., в межах виконавчого провадження №2462510 заборгованість по аліментах, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 31.05.2018 року становить 43243, 18 грн. Період нарахування заборгованості з вересня 2010 року по травень 2018 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час шлюбу з ОСОБА_6 , у відповідача ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_7 .
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повнолітня (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно частини першої статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошові сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.
При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені статтею 182 СК України.
Так, судом першої інстанції правильно враховано, що: повнолітній син ОСОБА_1 проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, навчається у вищому навчальному закладі, відповідач здоровий, офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, також, що відповідач має неповнолітню дитину від іншого шлюбу - ОСОБА_7 , який потребує його утримання.
Отже, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання та стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який навчається в розмірі 1/6 частки від усіх видів доходів та заробітку.
Покликання позивача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що судом порушено вимоги положень ч. 5 ст. 183 СК України при визначенні розміру аліментів, не заслуговують на увагу суду, оскільки положення вказаної статті застосовуються судом при стягненні аліментів у безспірному порядку шляхом видачі наказу і на утримання дитини, яка не досягла повноліття. При стягненні аліментів на утримання повнолітньої дитини судом першої інстанції правильно застосовано норми статті 199 СК України з врахуванням обставин статті 182 СК України, відповідно до норм сімейного законодавства.
Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.
У статті 179 СК України зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини, не можуть бути використані не за цільовим призначенням.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді сплати неустойки.
Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
При виплаті аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
До аналогічних висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16 ц (провадження №14-616 цс 18).
Визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів, суд першої інстанції застосував саме таке правило та взяв за основу довідку-розрахунок від 13 грудня 2019 року №1835, яка складена державним виконавцем Першого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Павлович О.О., в межах виконавчого провадження №2462510. При обрахунку пені відповідно до правової позиції Верховного Суду від 03.04.2019 року розмір пені перевищує суму заборгованості по сплаті аліментів більше, ніж у десять разів, а тому сума стягнутої пені обмежена сумою 100 % заборгованості, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України.
Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пеню у розмірі 43243,18 грн., що відповідає 100% заборгованості по несплаті аліментів.
Покликання відповідача в апеляційній скарзі на те, що відповідно до постанов головного державного виконавця Першого ВДВС м. Луцьк Старенько В.А. від 30.03.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у правах у нього існувала заборгованість в сумі 15603грн 25 коп, а постановою від 23.04.2018 року ці постанови були скасовані у зв`язку зі сплатою заборгованості в сумі 15603,25 грн, яку було підтверджено документально, а також, що згідно вимоги виконавця від 14.12.2018 року на ім`я головного бухгалтера ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що згідно перерахунку заборгованість по аліментах станом на 01.12.2018 року становила 11112 грн 71 коп, не впливають на правильність рішення суду першої інстанції з таких підстав. Період виникнення заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_2 , який вказано у довідці - розрахунку державного виконавця по АСВП № 24625510, з вересня 2010 року по травень 2018 року. Згідно цієї довідки станом на 31.05.2018 року заборгованість по сплаті аліментів становить 43243, 18 грн. Відповідно до постанови державного виконавця про скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів в повному обсязі від 23 квітня 2018 року борг сплачено в розмірі 15 603, 25 грн саме в квітні 2018 року, тобто до квітня 2018 року борг не було сплачено. Після цього сам відповідач додає копію вимоги виконавця від 14.12.2018 року на ім`я головного бухгалтера ПАТ КБ «Приватбанк», з якої вбачається, що згідно перерахунку заборгованість по аліментах станом на 01.12.2018 року становила 11112 грн 71 коп, отже у квітні 2018 року ним не було сплачено всієї суми заборгованості по аліментах. Згідно ч. 4 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. При цьому, поданими доказами не спростовано довідку - розрахунок державного виконавця по АСВП № 24625510, з вересня 2010 року по травень 2018 року, подану позивачем і взяту до уваги судом першої інстанції. На підтвердження саме такої суми заборгованості в розмірі 43243,18 грн по сплаті аліментів ОСОБА_2 в матеріалах справи міститься відповідь Першого ВДВС міста Луцьк від 16.08.2018 року на запит стягувача аліментів, відповідно до якої станом на 01.08.2018 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 39852, 81 грн. Відповідно до довідки - розрахунку по АСВПП № 24625510, Першого ВДВС у місті Луцьку від 18.03.2020 року, доданої до апеляційної скарги самим відповідачем ОСОБА_2 вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів погашена, сума заборгованості, сплачена відповідачем, зазначена в розмірі 39852, 81 грн. Доказів того, що станом на 31 травня 2018 року відповідачем було сплачено всю суму заборгованості по сплаті аліментів, суду не надано.
Доказів про відсутність вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, відповідач, всупереч ст. ст. 12, 81 ЦПК України, суду не подав.
Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: