Постанова
Іменем України
 
21 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 408/5048/17-ц
провадження № 61-37195св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,    Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну ОСОБА_1 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 31 січня 2018 року у складі судді       Цимбал Ю. Ю. і постанову апеляційного суду Луганської області від 07 травня 2018 року в складі колегії суддів: Стахової Н. В., Луганської В. М., Коротенко Є. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства            з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (далі - ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит») про стягнення заробітної плати. 
 
Позовна заява обґрунтована тим, що 20 березня 2017 року він був звільнений відповідачем з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням, однак всупереч вимог статті 116 КЗпП України ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит»               не провело із ним повного розрахунку в день звільнення, зокрема, не виплатило: заробітну плату за березень 2017 року у сумі 5 885,63 грн, компенсацію за 70 днів невикористаної відпустки у сумі 20 870,83 грн. 
 
Також, у зв`язку із порушенням законодавства про працю, відповідно до статті 44 КЗпП України, є підстави для отримання ним від ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» вихідної допомоги 26 485,34 грн. 
 
Крім того вважає, що невиплата йому з вини відповідача при звільненні всіх належних працівникові сум надає право на отримання від ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» середнього заробітку (компенсацію) за затримку розрахунку по день фактичного розрахунку.
 
Просив стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати за березень 2017 року у розмірі 5 85,63 грн; компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток у розмірі 20 870,83 грн; вихідну допомогу у зв`язку із порушенням законодавства про працю у розмірі 26 485,34 грн; компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середньомісячного заробітку (8 828,44 грн на місяць)            по день фактичного розрахунку.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 31 січня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Луганської області від 07 травня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях,               а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів                               на підтвердження наявності заборгованості ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» перед позивачем по заробітній платі за березень 2017 року та недоведеність матеріалами справи вини ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» у невиплаті заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та належних при звільненні сум     у визначені статті 116 КЗпП України строки, а тому підстав вважати порушеними його трудові права на час розгляду справи немає.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 408/5048/17-ц, витребувано її з Біловодського районного суду Луганської області.
 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 16 квітня 2020 року справу передано Бурлакову С. Ю .
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У червні 2018 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду,           у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що право на оплату працю є конституційним та його захист гарантується Конвенцією Міжнародної організації праці про захист заробітної плати, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 8, 43, 55 Конституції України, статтею 16 ЦК України                    та статтями 4, 5 ЦПК України. Судами неправильного встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження та оцінки. Суди попередніх інстанцій необґрунтовано посилалися на звільнення від відповідальності за статтею        617 ЦК України внаслідок непереборної сили. У порушення вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України при розгляді цієї справи судами попередніх інстанцій прийнята до уваги протиправна позиція ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» про відсутність обов`язку здійснити розрахунок із позивачем лише з тих підстав,       що він не надав докази виконання трудових функцій.
 
Доводи інших учасників справи
 
У вересні 2018 року ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» подало до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу, в яких вказувало, що судові рішення судів першої     та апеляційної інстанцій є законним і обґрунтованим, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. Зазначило, що унеможливлення виконання ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» зобов`язань перед ОСОБА_1 , передбачених статтями 47, 83, 115, 116 КЗпП України, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, актами тероризму на території Луганської області, що є обставинами, які не залежать від волі сторін трудового договору, а також мають надзвичайний і невідворотній характер та є підставою для звільнення ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» від відповідальності.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що ОСОБА_1 з 30 грудня 2011 року працював помічником начальника дільниці у відокремленому підрозділі «Шахтоуправління Червонопартизанське» ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», який розташований          на тимчасово непідконтрольній Україні території міста Довжанськ (Свердловськ) Луганської області.
 
Згідно з відомостями трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 запис № 20, позивач 20 березня 2017 року відповідно до наказу № 05к звільнений на підставі статті 38 КЗпП України, за власним бажанням.
 
Згідно з даними витребуваної з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області довідки Форми ОК-7, інформація про отримання позивачем, працівником ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», доходу за березень 2017 року         не подавалася.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року            № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги Верховний Суд здійснює                    за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно із положеннями частини другої статі 389 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження                  є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні                у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними                   і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
 
Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
 
Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати          з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
 
Статтею 4 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно        до нього.
 
Частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
 
Ураховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема, вимоги щодо виплати заробітної плати, компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягає положення трудового і цивільного законодавства.
 
Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
 
У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила ? це надзвичайна або невідворотна       за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачала але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.
 
Згідно із статтею 117 КЗпП України підставою відповідальності власника             за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вини власника.
 
Статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності                  за собівартістю. Сертифікат (висновок) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
 
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але          не обмежуючись, ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена          та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).
 
Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (провадження № 6-2159цс15), від 23 березня 2016 року (провадження № 6-364цс16), від 11 травня 2016 року (провадження № 6-383цс15), від 25 травня 2016 року (провадження № 6-948цс16), в яких було встановлено подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.
 
Втрата контролю і доступу ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особистих справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, починаючи з 13 березня 2017 року, коли фактично вийшло з-під контролю управління зазначеними виробничими потужностями і припинилося провадження господарської діяльності, унеможливлює виконання ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» зобов`язання перед працівниками відповідно до статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України.
 
Таким чином, сам по собі факт звільнення ОСОБА_1 з ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» не може бути підставою для задоволення позову, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування               у трудових відносинах.
 
Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, обґрунтовано зазначив, що висновком Торгово-промислової палати України від 24 липня 2017 року № 2369/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Луганської області та здійснення у зв`язку із цим антитерористичної операції). Із фактичним захопленням з 13 березня 2017 року ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» (дати фактичного захоплення невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей підприємства) фактично втратило доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних та інше, що підлягають до виплати на користь робітників як поточних виплат, так і виплат у день звільнення, та позбавлено можливості користуватися своїми коштами, здійснювати відповідні виплати. Також ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» втратило доступ до трудових книжок своїх працівників, з огляду на що уповноважена особа ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» з 13 березня 2017 року не має можливості здійснити записи щодо прийому чи звільнення таких працівників, а також будь-які інші юридично значимі правові дії, на підставі яких могли б виникати чи припиняти свою дію певні правовідносини.
 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що у трудових правовідносинах між ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» та ОСОБА_1 з 13 березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит»            не могло передбачити чи відвернути, які завдали збитків як підприємству              в цілому, так і його працівникам, у період існування яких ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди) щодо своїх працівників, у тому числі щодо ОСОБА_1 , а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати, компенсації                           за невикористані дні щорічної відпустки, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не підлягають задоволенню.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення ? без змін, оскільки такі судові рішення                      є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків судів        не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 31 січня 2018 року постанову апеляційного суду Луганської області від 07 травня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                      її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
 
В. М. Коротун
 
М. Є. Червинська