Постанова
Іменем України
27 травня 2020 року
м. Київ
справа № 711/4067/18
провадження № 61-6981св19
Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю.,   Петрова Є. В., Штелик С. П., 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
особа, що подала апеляційну та касаційну скарги, - ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 14 січня 2019 року у складі судді Смоляр О. А., та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 12 березня 2019 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Пономаренка В. В., Фетісової Т. Л.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                   ОСОБА_2 про стягнення з нього боргу  в розмірі 326 808,00 грн.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 , починаючи з 01 червня 2016 року ухиляється від своїх зобов`язань щодо повернення йому боргу в розмірі 326 808,00 грн.
10 січня 2019 року позивач подав до суду клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, яке мотивовано тим, що йому з офіційного веб-сайту державного підприємства «Сетам» стало відомо про розміщення інформації щодо продажу будинку, який належить на праві власності відповідачу. Початкову ціну зазначеного майна встановлено 397 100,00 грн, а ціна позову в цій справі становить 326 808,00 грн, що є співмірним заявленим вимогам.
Посилаючись на зазначене,   ОСОБА_1 просив суд задовольнити його клопотання та вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на все рухоме та не рухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 .
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій 
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 14 січня
2019 року, яку залишено без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 12 березня 2019 року, заяву  ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.
Забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно                    ОСОБА_2 , а саме на житловий будинок за адресою  АДРЕСА_1 та ј частини квартири за адресою АДРЕСА_2 .
Заборонено державному підприємству «Сетам» проводити торги у формі аукціону (лот № 324101 ) з продажу житлового будинку з прибудовою літ «А - 1, а» та надвірними спорудами, загальною площею 46,7 кв.м., які знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , початок яких призначено на 16 січня 2019 року.
Ухвала суду першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, мотивована тим, що  враховуючи негативний вплив і наслідки можливого відчуження майна за ціною, яка є спірною, що в подальшому унеможливить ефективний захист прав позивача, наявні правові підстави для забезпечення позову. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
04 квітня 2019 року ОСОБА_3  подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 14 січня 2019 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 12 березня 2019 року, у якій просила скасувати судові рішення та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
У травні 2019 року справа № 711/4067/18 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від  21 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що задовольняючи заяву про забезпечення позову, суди першої та апеляційної інстанцій не звернули належної уваги на порушення прав та законних інтересів інших осіб, зокрема, ОСОБА_3 , чим створили перешкоду у задоволенні законних вимог у виконавчому провадженні № 57668410 з примусового виконання виконавчого листа № 707/1918/1 від 04 жовтня 2018 року, виданого Черкаським районним судом Черкаської області про стягнення з                   ОСОБА_2 на її користь боргу у розмірі 400 000,00 грн та судового збору у розмірі 4 000,00 грн.
Реалізація майна, на яке накладено арешт, здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» на підставі рішення суду, що набрало законної сили, що свідчить про порушення судами норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин, що мають значення для справи та помилковість висновків судів про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у цій справі.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
29 травня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить відмовити в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_3 , а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Відзив мотивовано безпідставністю доводів касаційної скарги, оскільки обраний позивачем спосіб захисту прав є співмірним та таким, що потребує застосування. Виконавче провадження, на яке посилається заявник у касаційній скарзі, було відкрито з порушенням, оскільки приватним виконавцем не було враховано раніше накладений арешт на спірне майно в рамках цивільної справи № 711/1822/18.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                    ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 326 808,00 грн.
З метою забезпечення позову позивач подав до суду клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на все рухоме та не рухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 .
Відповідно до даних із офіційного сайту державного підприємства «СЕТАМ» на продаж виставлено будинок, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (лот № 324101 ) з початковою ціною 397 100,00 грн.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, Верховний Суд зробив висновок, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак оскаржувані судові рішення не відповідають зазначеним вимогам закону.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Згідно із пунктом 5 частини першої та частини третьої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Позивач не обґрунтував, а суди не перевірили, у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду у цій справі з огляду на те, що спірний будинок був виставлений на реалізацію через державне підприємство «СЕТАМ» під час виконання виконавчого провадження № 57668410 з примусового виконання виконавчого листа № 707/1918/18 від 04 жовтня 2018 року, виданого Черкаським районним судом Черкаської області про стягнення з                   ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 400 000,00 грн, судового збору в розмірі 4 000,00 грн, а всього - 404 000,00 грн. Зазначене судове рішення не було оскаржено та набрало законної сили.
Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.
На виконання вказаного листа 12 листопада 2018 року приватним виконавцем ОСОБА_4 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника, а саме: житлового будинку з прибудовами на АДРЕСА_1                   та ј квартири АДРЕСА_3 .
Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частини восьмої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця.
Таким чином, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, не звернув уваги на те, що вжиттям заходів забезпечення позову порушені права та інтереси ОСОБА_3 , яка є стороною виконавчого провадження № 57668410 та стягувачем.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить, що суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи заяву, не навели жодних обґрунтованих мотивів, з яких вони дійшли висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у цивільній справі, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль.
Суди не дослідили обставини, які повинні бути враховані на етапі дослідження заяви про вжиття заходів забезпечення позову, а саме: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; не врахували співмірності вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
Крім того, заборона проводити електронні торги та зупинення реалізації арештованого нерухомого майна порушує права  ОСОБА_3 як стягувача у виконавчому провадженні, а тому оскаржувані судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, оскільки порушено баланс законних прав сторін спору та принцип правомірного обмеження інтересів протилежної сторони.
З огляду на вищевикладені вимоги норм процесуального права, помилковими є висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав, передбачених статтями 149, 150, 153 ЦПК України для задоволення заяви про забезпечення позову у цій справі.
Щодо судових витрат, понесених під час касаційного перегляду справи
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 762,00 грн, сплачений за подання апеляційної скарги, та судовий збір у розмірі 
384, 20 грн, сплачений за подання касаційної скарги, а всього - 3 683,00 грн.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на викладене, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, а тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 14 січня                      2019 року  та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 12 березня 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви  ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладання арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 , відмовити.
Стягнути із  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_3 3 683,00 грн на відшкодування судових витрат.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя                                                           В. М. Сімоненко
 
Судді                                                                               А. А. Калараш
 
                                                                                        С. Ю. Мартєв
 
                                                                                        Є. В. Петров
                                                                                      
                                                                                        С. П. Штелик