Постанова
Іменем України
 
01 квітня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 766/19777/18
провадження № 61-13428св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
треті особи: Національна асоціація адвокатів України, Управління служби безпеки України в Херсонській області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 12 червня 2019 року в складі колегії суддів: Вейтас І. В., 
Бугрик В. В., Кузнєцової О. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , треті особи: Національна асоціація адвокатів України, Управління служби безпеки України в Херсонській області (далі - УСБУ в Херсонській області), про визнання інформації недостовірною, негативною, такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію, зобов`язання спростувати інформацію та принести вибачення, відшкодування моральної шкоди.
 
Позов мотивований тим, що 10 серпня 2018 року в приміщенні Херсонського окружного адміністративного суду відповідач  ОСОБА_2 - війсковослужбовець УСБУ в Херсонській області, будучи агресивно налаштованою, достовірно знаючи, що позивач є адвокатом, висловлювалась на її адресу образливими словами, а саме: «курица дранная ти» та наголошувала, що позивач погрожує їй особисто та її родині. Також відповідач силою утримувала її в залі судового засідання, тримаючи зі зворотної сторони двері. Враховуючи непристойну, хуліганську поведінку відповідача, образи та намагання силою утримувати її в приміщенні, позивачем було викликано поліцію. Також позивач звернулась з відповідною заявою до УСБУ в Херсонській області та на «гарячу лінію» СБУ щодо протиправних дій відповідача, проте вмотивованої відповіді не отримала.
 
Посилаючись на наведене та на те, що діями відповідача, висловлюваннями останньої та протиправною поведінкою, їй завдано моральну шкоду, 
 ОСОБА_1 просила визнати недостовірною, негативною та такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію адвоката 
 ОСОБА_1  інформацію, поширену  ОСОБА_2 в приміщенні Херсонського окружного адміністративного суду, а саме: «курица дранная ти» та те, що позивач «погрожує їй та її родині»; зобов`язати співробітника УСБУ в Херсонській області  ОСОБА_2 після набрання законної сили судового рішення спростувати інформацію та принести вибачення в приміщенні Херсонського окружного адміністративного суду в присутності співробітників суду та особи, якій позивач надавала правничу допомогу, також зобов`язати УСБУ в Херсонській області принести письмові вибачення за поширення недостовірної та негативної інформації та неетичну поведінку в суспільному місці співробітником  ОСОБА_2 ; стягнути з  ОСОБА_2 на її користь 25 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19 лютого 
2019 року позов задоволено частково. Визнано недостовірною та негативною інформацію, поширену відповідачем  ОСОБА_2 у приміщенні Херсонського окружного адміністративного суду 10 серпня 2018 року на адресу позивача 
 ОСОБА_1  щодо здійснення погроз останньою безпосередньо 
 ОСОБА_2 та членам її сім`ї. Зобов`язати  ОСОБА_2 спростувати інформацію, поширену 10 серпня 2018 року в приміщенні Херсонського окружного адміністративного суду про те, що  ОСОБА_1  погрожувала безпосередньо  ОСОБА_2 та членам її сім`ї, шляхом надіслання відповідного листа позивачу на адресу, зазначену у позовній заяві, протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти позову відмовлено.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що інформація про те, що позивач погрожує відповідачу та членам її сім`ю є негативною та недостовірною, оскільки наявність таких погроз відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, при цьому поширення цієї недостовірної інформації впливає на професійну діяльність позивача.
 
Постановою Херсонського апеляційного суду від 12 червня 2019 рокуапеляційну скаргу  ОСОБА_2 задоволено. Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 лютого 2019 року в частині задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалюючи в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_3 про те, що відповідач в коридорі суду під час сварки 
з  ОСОБА_1 сказала, що остання погрожувала їй та членам її сім`ї, та дійшов помилкового висновку про те, що  ОСОБА_2 таким чином поширила інформацію, оскільки вказані слова були висловлені під час конфлікту позивача та відповідача, в присутності позивача, і їх почув свідок. Отже враховуючи конкретні обставини справи, не можна вважати доведеним, що відповідач мала на меті поширювати будь-яку інформацію про позивача.
 
Апеляційним судом також зазначено, що висловлювання, яке позивач вважає недостовірною інформацією, а саме: «погрожує мені та моїй сім`ї» не містять фактичних даних, в тому числі щодо вчинення позивачем будь-яких конкретних дій, в чому виразились ці погрози. Натомість, вказані слова можна розцінити лише як оціночні судження відповідача - оцінка дій позивача, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
 
У липні 2019 року  ОСОБА_1  засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Херсонського апеляційного суду 
від 12 червня 2019 року, в якій просить скасувати зазначене вище судове рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Зазначає, що, відкриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що апеляційна скарга відповідача не відповідала вимогам статті 356 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки до неї не було додано копії оскаржуваного рішення суду першої інстанції та не зазначено в чому саме полягає порушення районним судом норм матеріального чи процесуального права. Враховуючи викладене, позивач вважає, що суд апеляційної інстанцій мав залишити апеляційну скаргу відповідача без руху для усунення зазначених недоліків скарги.
 
Також позивач зазначає, що апеляційний суд, не дотримавшись строків на подачу відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив, визначених в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, не отримавши підтвердження отримання позивачем матеріалів апеляційної скарги, призначив справу до розгляду, без проведення підготовчих дій, чим порушив права позивача на подачу відзиву та надання додаткових пояснень.
 
Вказує, що, відкриваючи апеляційне провадження, апеляційний суд не вирішив питання щодо витребування матеріалів справи з суду першої інстанції, що також є порушенням норм процесуального права.
 
Крім того, позивач зазначає, що, посилаючись на зазначені вище порушення норм процесуального права, вона заявила відвід колегії суддів апеляційного суду, в задоволенні якого будо безпідставно відмовлено.
 
У касаційній скарзі позивач також звертає увагу на те, що зазначені вище порушення норм процесуального права призвели до неповного встановлення фактичних обставин справи, помилкового трактування апеляційним судом ситуації, яка стала підставою для звернення до суду як сварки чи конфлікту між позивачем та відповідачем, та як наслідок необґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині, яка була обґрунтовано задоволена судом першої інстанції.
 
У вересні 2019 року ОСОБА_2 надіслала засобами поштового зв`язку відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначає про безпідставність її доводів та правильність висновків апеляційного суду про те, що відповідач висловилась на адресу позивача в образливій формі, не може вважатись поширенням недостовірної інформації.
 
Також, вказує на те, що апеляційним судом розглянуто справи з дотриманням вимог процесуального закону. Посилання позивача в касаційній скарзі про те, що апеляційна скарга не відповідала вимогам статті 356 ЦПК України є безпідставним, оскільки законодавець не зобов`язує заявника додавати до апеляційної скарги копії оскаржуваного судового рішення.
 
Вважає, що доводи заявника щодо порушення норм процесуального права, що призвели до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи, та змістом постанови апеляційного суду.
 
У вересні 2019 року УСБУ в Херсонській області також надіслало засобами поштового зв`язку відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , виклавши його в формі пояснень на касаційну скаргу.
 
Зазначає, що доводи позивача про те, що відповідачу та третій особі з невідомих джерел стало відомо про розгляд справи судом апеляційної інстанції 12 червня 
2019 року є безпідставними, оскільки 29 травня 2019 року на електронну адресу управління, а згодом і поштовим зв`язком, було направлено ухвалу апеляційного суду від 27 травня 2019 року, в якій було зазначено час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції.
 
Вказує на те, що апеляційним судом було обґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання позивача про допит свідка ОСОБА_4 , оскільки останній був допитаний в суді першої інстанції, його свідченням судом надана оцінка, а сама ОСОБА_1 , зазначала, що немає сумнівів щодо пояснень свідка.
 
Вважає, що апеляційним судом повно та всебічно розглянуто справу, надано належну правову оцінку всім аргументам учасників справи, в тому числі, і позивача, та зароблено законний та обґрунтований висновок про відсутність підстав для часткового задоволення вимог  ОСОБА_1 , на що суд першої інстанції уваги не звернув.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною  ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду 
від 12 червня 2019 року, витребувано цивільну справу та надано учасникам справи строк на подання відзивів на касаційну скаргу.

 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).
 
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону
№ 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин касаційна скарга  ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 12 червня 2019 року підлягає розгляду Верховним Судом в порядку за правилами ЦПК України, в редакції чинній на час її подання, тобто 
до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, апостанова апеляційного суду - без змін, оскільки її прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

 
Фактичні обставини справи
 
Судами встановлено, що  ОСОБА_1 є адвокатом, відповідач 
 ОСОБА_2 - полковник юстиції, помічник начальника управління (з правової роботи) -начальник сектору Управління СБУ в Херсонській області.
 
10 серпня2018 року в приміщенні Херсонського окружного адміністративного суду розглядалась адміністративна справа № 821/1235/18 за позовом ОСОБА_3 до 
УСБУ в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу. 
 
З пояснень позивача та допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_3 , судами також встановлено, що після оголошення технічної перерви в судовому засіданні
10 серпня 2018 року, позивач звернулась до  ОСОБА_2 з питанням щодо порядку прийому керівника УСБУ в Херсонській області. На зазначене запитання відповідач не відповіла, позивач повторила запитання, проте  ОСОБА_2 вийшла із зали судових засідань. Намагаючись вийти за нею, позивач виявила, що відповідач заблокувала двері. Після виходу позивача із зали судових засідань ОСОБА_2. почала висловлювати на її адресу образливі слова, після чого ОСОБА_3 вийшов з зали судового засідання та зробив відповідачу зауваження, на що остання повідомила, що ОСОБА_1 погрожувала їй та її сім`ї. 
 
Враховуючи вказані пояснення позивача та свідка, суд першої інстанції дійшов висновку, що висловлювання відповідача про те, що  ОСОБА_1  «погрожує їй та членам її сім`ї» яке почув свідок  ОСОБА_3 , є поширенням інформації, яка є недостовірною та негативною, оскільки наявність таких погроз відповідачем в судовому порядку належними та допустимими доказами не доведена, проте пливає на ділову репутацію позивача.
 
Нормативно-правове обґрунтування 
 
Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
 
Разом із тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
 
Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Главою 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України).
 
Так, під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
 
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
 
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
 
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
 
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
 
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
 
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.
 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
 
Установивши, що інформація, яку позивач вважає недостовірною та такою, що принижує її честі, гідність та ділову репутацію, не містить фактичних даних, в тому числі щодо вчинення позивачем злочину чи будь-який конкретних дій, натомість вислів відповідача про те, що позивач погрожує їй та її родині, можна розцінити лише як оціночні судження, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
 
При цьому апеляційним судом правильно зазначено, що ОСОБА_1 в своїх зверненнях до начальника УСБУ в Херсонській області від 10 серпня 
2018 року та зверненнях до правоохоронних органів вказувала лише про те, що відповідач її публічно образила, а саме: «курица дранная ти» та утримувала силою в приміщенні зали судового засідання. І тільки в уточненій позовній заяві, після залишення позову без руху судом першої інстанції, позивач вказала про те, що відповідач поширила про неї недостовірну, негативну інформацію у вигляді висловлення «…погрожує мені та моїй сім`ї».
 
Всі ці вирази відповідача є оціночними судженнями, не містять інформації щодо позивача, тобто її імені та прізвища, не поширені серед широкого кола осіб та не призвели до завдання шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача, а зобов`язання відповідача спростувати таку інформацію призведе до порушення статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
 
Врахувавши наведене вище, апеляційний суд дійшов правильного висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.
 
Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права, що полягали у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача, яка на думку позивача, не відповідала вимогам статті 356 ЦПК України, є безпідставними, оскільки зазначена норма не містить вимогу про обов`язок заявника додати до апеляційної скарги копію оскаржуваного судового рішення, на що звертала увагу позивач.
 
Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції, відкриваючи апеляційне провадження, не вирішив питання про витребування з суду першої інстанції матеріалів справи, спростовуються супровідним листом Херсонського міського суду Херсонської області від 25 березня 2019 року про направлення матеріалів справи на підставі поданої позивачем апеляційної скарги, яка була в подальшому повернута ухвалою апеляційного суду. Таким чином, у суду апеляційної інстанції не було підстав для витребування матеріалів цивільної справи, оскілки вони були раніше надіслані судом першої інстанції.
 
Призначення апеляційним судом справи до судового розгляду без підтвердження отримання позивачем копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та без дотримання строків, визначених в ухвалі для подачі відзиву, не призвело до порушення прав позивача, оскільки відзив останньої було враховано під час розгляду справи.
 
Не знайшли свого підтвердження також аргументи заявника про те, що судом було безпідставно відмовлено в задоволенні її клопотання про відвід колегії суддів, оскільки судом апеляційної інстанції постановлено обґрунтовану ухвалу про відмову в задоволенні клопотання позивача, адже останньою не надано доказів про упередженість колегії суддів під час вирішення питання про призначення справи до розгляду та під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
Також, є безпідставними доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд помилково відмовив в задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_3 , оскільки зазначений свідок надавав пояснення в суді першої інстанції, ці пояснення були належним чином оцінені апеляційним судом. Доказів того, що останній володіє додатковою інформацією, яка може вплинути на висновок апеляційного суду та був позбавлений можливості довести таку інформацію до відома суду першої інстанції, позивачем не надано.
 
Доводи заявника, що стосуються суті вирішення спору є необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків апеляційного суду, а зводяться до непогодження позивачем з прийнятим судовим рішенням, при цьому направленні на переоцінку доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Верховний Суд також враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Суд апеляційної інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване судове рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, ВерховнийСуд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Херсонського апеляційного суду від 12 червня 2019 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. Ю. Гулейков	
 	     	
 	О. В. Ступак	
 	     	
 	Г. І. Усик