Постанова 
Іменем України 
 
26 травня 2020 р.
м. Київ
 
справа №636/4505/14-к
провадження № 51-83 км 20
 
Верховний Суд  колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                ОСОБА_1 ,
суддів:                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
секретаря 
судового засідання ОСОБА_4 ,
 
за участю:
прокурора                 ОСОБА_5 ,
захисника                  ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника    ОСОБА_6 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від  14 лютого 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014220440001250 за обвинуваченням
 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
 
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 14 лютого 2017 року      ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
 
Вирішено питання зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, цивільного позову, процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року вищезазначений вирок місцевого суду залишено без змін.
 
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.
09 вересня 2014 року, приблизно о 10 год, ОСОБА_7 перебуваючи у бесідці №7 на території бази відпочинку ДП ХСУ №127 - «Будівник», що розташована на березі річки Сіверський Донець на землях Есхаровської селищної ради зона №01 комплекс будівель та споруд №11 у Чугуєвському районі Харківської області, де разом із своїми знайомими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , снідала і вживала спиртні напої.За столом між ОСОБА_11 і ОСОБА_7 виникла словесна сварка, яка перейшла в бійку, в ході якої ОСОБА_7 діючи навмисно і розуміючи можливі наслідки своїх дій, від яких може настати смерть потерпілої, свідомо допускаючи їх настання, стоячи напроти ОСОБА_11 схопивши зі столу правою рукою алюмінієвий шампур, що має загострений кінець, завдала їм один удар в область лівого плечового суглобу по передній поверхні грудної клітини потерпілої, заподіявши смерть ОСОБА_11 , яка настала від колотого поранення лівої половини грудної клітини з пошкодженням легені та аорти.
 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. При цьому вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, внаслідок чого був неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущених судами першої та апеляційної інстанцій в даному кримінальному провадженні. На думку захисника, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки вважає, що вона вчинила не навмисний злочин, а злочин з необережності в формі злочинної недбалості. Зазначає про те, що судом не доведено вину її підзахисної у вчиненні злочину, передбаченогоч. 1 ст. 115 КК України, оскільки в її діях був відсутній умисел на позбавлення життя потерпілої., а остання сама спровокувала конфлікт, в зв`язку з чим ОСОБА_7 повинна була себе захищати. Крім того, посилається на те, що судом необґрунтовано визнано обставиною, яка обтяжує покарання, скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки відповідна експертиза не проводилась. Суд апеляційної інстанції, залишаючи вирок суду першої інстанції без зміни, не проаналізував та не спростував усіх доводів апеляційних скарг засудженої та захисника, і не надав відповіді на всі їх доводи. У зв`язку з чим ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 370, 419 КПК України. 
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Захисник ОСОБА_6 наполягає на задоволенні касаційної скарги, стверджуючи про незаконність судових рішень щодо ОСОБА_7 .
 
Прокурор ОСОБА_12 вважає касаційну скаргу сторони захисту необґрунтованою та просить залишити її без задоволення.
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку. 
 
Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді кримінального провадження суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, встановлених судом.
 
Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
 
Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.
 
При перевірці судових рішень не встановлено обставин, які б ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено.
 
Що стосується доводів у касаційної скарги захисника ОСОБА_6 про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України та про необхідність кваліфікації її дій за ч. 1  ст. 119 КК України, то вони є необґрунтованими.
 
Так, диспозицією ст. 115 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі непрямого умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.
 
На відміну від згаданого злочину вбивство через необережність (ст. 119 КК України) за суб`єктивною стороною, проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості (ст. 25 КК). Зокрема, необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.
 
Отже, розмежування умисного вбивства (ст. 115 КК України) і вбивства, вчиненого через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), здійснюється за суб`єктивною стороною цього злочину, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, а також усвідомлення особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбачення його негативних наслідків та ставлення до них.
 
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку  про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України з  додержанням вимог ст. 23 КПК України та на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими в їх взаємозв`язку, відповідно до ст. 94 КПК України. 
 
Зокрема, суд дав належну оцінку показанням самої засудженої, яка вину в умисному вбивстві не визнала, і пояснила, що  ОСОБА_11 раптово схопила її за волосся та почала пригинати до столу. З метою звільнення від захвату та припинення нападу, бажаючи вдарити по руках ОСОБА_11 , вона схопила зі столу, що потрапило під руку, а це виявився шампур, та нічого не бачачи наодмаш завдала один удар, після якого потерпіла її відпустила та впала.
 
Однак, свої висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував показаннями свідка ОСОБА_9 , який у судовому засіданні пояснював, що він працює завідуючим бази відпочинку «Будівник», 09 вересня 2014 року, приблизно о        9 год в бесідці зібралися поснідати: ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , яка приїхала в цей ранок на базу, він і його цивільна дружина ОСОБА_8 , та син ОСОБА_8 - ОСОБА_10 . За столом він, ОСОБА_11 і ОСОБА_7 вживали горілку. В розмові між ОСОБА_11 та     ОСОБА_7 почалася словесна сварка, в ході якої вони висловлювали один одному образи. Не стримавшись, ОСОБА_11 схопила ОСОБА_7 руками за волосся і почала тягти, почавши фактично бійку. У відповідь ОСОБА_7 піднялася з лавки, вставши у весь зріст, повернулася обличчям до ОСОБА_11 , опинившись одна проти одної, та схопивши зі столу алюмінієвий шампур завдала ним удар у плече потерпілої. Від чого ОСОБА_11 зразу впала на підлогу та втратила свідомість. А також показаннями свідків        ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , які пояснювали, що вранці 09 вересня 2014 року, під час сніданку, де вони були присутніми,  ОСОБА_7 і ОСОБА_11 вживали горілку. В ході розмови між ОСОБА_7 і ОСОБА_11 почалася сварка. Після чого ОСОБА_11 схопила руками за волосся ОСОБА_7 , яка в цей момент сиділа на лавці і почала її тягти, а ОСОБА_7 піднялася та встала у весь зріст, повернувшись до них спиною. Що відбувалося між ними вони не бачили, але раптом ОСОБА_11 стала відходити назад і падати на спину, тримаючись за плече. ОСОБА_8 піднялася з-за столу та підбігла до ОСОБА_11 , яка вже впала на підлогу та втратила свідомість. В цей момент, ОСОБА_10 побачив в руці ОСОБА_7 алюмінієвий шампур з дерев`яною рукояткою, який вона упустила на землю. Вказані показанняє послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема даними, які містяться у протоколах: огляду місця події, слідчимих експериментів за участю засудженої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_9 , а також у висновках судово-медичних експертиз тілесних ушкоджень потерпілої, зміст яких детально відтворено у вироку та піддавати їх сумніву в суду підстав немає. 
 
Отже, суд першої інстанції правильно оцінив встановлені обставини кримінального провадження та критично поставився до пояснень засудженої ОСОБА_7 у тій частині, що вона не бачила предмету, яким завдавала удар потерпілій, та що удар було завдано з незначною силою, оскільки такі показання суперечать іншим зібраним матеріалам провадження в їх сукупності. 
 
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини 
ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, та правильність кваліфікації її дій.
 
Доводи касаційної скарги про те, що наміру на позбавлення життя потерпілої у         ОСОБА_7 не було, а тому її дії неправильно кваліфіковані, ретельно перевірялися судами першої та апеляційної інстанцій і свого об`єктивного підтвердження не знайшли. 
 
Так, умисне вбивство може бути вчинене з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільне небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або з непрямим умислом — коли винний хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання.
 
Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.
 
Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин, суди, з чим погоджується і колегія суддів, дійшли правильного висновку, що вина ОСОБА_7 виражена у формі непрямого умислу, оскільки завдаючи удар металевим гострим колючим предметом великої довжини в життєво важливу область тіла, від плеча до шиї, де розташовані найважливіші кров`яні сосуди, вказує на те, що ОСОБА_7 , хоча і не бажала, але свідомо допускала настання смерті потерпілої. 
 
Таким чином, немає підстав вважати, що ОСОБА_7 вчинила вбивство ОСОБА_11 через необережність.
 
Дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковані судом правильно.
 
Аналогічні за змістом доводи касаційної скарги захисника, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який, з наведенням відповідних мотивів спростування, визнав їх необґрунтованими. 
Під час апеляційного розгляду суд дав належну оцінку кожному з досліджених доказів та їх сукупності у взаємозв`язку, а також перевірив і детально проаналізував усі доводи скаржників, аналогічні наведеним у касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 щодо неправильності кваліфікації дій її підзахисної.
Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
 
Доводи захисника про порушення місцевим судом під час розгляду провадження норм кримінального процесуального закону, а саме, що ним не булодосліджено відеозаписи та речові докази, що судом у рішенні відтворено покази свідків, які надавались ними під час досудового розслідування, а не ті які вони давали під час допиту в суді, та те, що судом було порушено стадії судового розгляду, також були предметом перевірки суду апеляційної інстанції і визнані безпідставними, з цього приводу судом свої висновки належним чином мотивовано.
 
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними  підставами для скасування чи зміни судових рішень в касаційній скарзі не наведено та колегією суддів не встановлено.
 
Що стосується доводів захисника про те, що судом необґрунтовано визнано обставиною, яка обтяжує покарання, скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки відповідна експертиза не проводилась, то вони ретельно перевірялися судами першої та апеляційної інстанцій і свого об`єктивного підтвердження не знайшли. Так, свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_8 і ОСОБА_10 безпосередньо вказували, що   ОСОБА_7 вживала спиртні напої перед вчиненням злочину і сумніву в цьому, у суду не виникає.
 
Покарання засудженій ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та даних про  особу засудженої. Призначене покарання, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженої та попередження нових злочинів.
 
Підстав для задоволення касаційної скарги захисника не встановлено.
 
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Суд
 
у х в а л и в:
 
Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 14 лютого 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року щодо  ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 – без  задоволення.
 
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                     ОСОБА_3