Справа № 442/2691/18                                         Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С. 
Провадження № 22-ц/811/148/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Категорія справи:21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        16 березня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
               суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,
за участю: секретаря Цапа П.М.;
позивачки ОСОБА_1 і її представника ОСОБА_2 ;
адвоката Олексишина І.Б. 
– представника відповідачки ОСОБА_3 ;
ОСОБА_4 – в.о. старости Летнянського старостинського округу Меденицької селищної ради;
Скоропада В.В. – представника Меденицької селищної ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа – Летнянська сільська рада Дрогобицького району Львівської області, в якому просила суд зобов`язати згадану відповідачку не чинити їй перешкод в користуванні земельною ділянкою на АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель площею 0,14 га та зобов`язати відповідачку перенести самовільно та незаконно встановлене нею металеве огородження зі сторони будинковолодіння АДРЕСА_2 , яким розмежовано сусідні земельні ділянки № АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , на відстань не менше 1-го метра від «найбільш виступної конструкції стін житлового будинку», господарських споруд та будівель, що розташовані на АДРЕСА_1 та належать їй на праві приватної власності.
Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивачка є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , який разом із господарськими спорудами та будівлями розташований на земельній ділянці площею 0,14 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель. 
Рішенням Летнянської сільської ради від 03.11.2016 року № 194 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 » позивачці надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель на АДРЕСА_1 . Під час розроблення технічної документації із землеустрою з метою приватизації позивачкою вищевказаної земельної ділянки у неї виник спір із відповідачкою, як сусіднім землекористувачем, суть якого полягає в тому, що ОСОБА_3 між вище згаданими земельними ділянками встановила металеве огородження, яке розмежовує ці земельні ділянки, на віддалі від 70 см до 10 см від належного позивачці на праві приватної власності житлового будинку АДРЕСА_2 . Для вирішення вищезазначеного земельного спору щодо розмежування сусідніх земельних ділянок позивачка звернулась до Летнянської сільської ради із відповідною заявою, однак цей спір сільською радою врегульовано так і не було, і їй було рекомендовано вирішувати цей спір в судовому порядку (а.с. 2-11).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні земельною ділянкою на АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, площею 0,14 га.
Зобов`язано ОСОБА_3 перенести самовільно та незаконно встановлене нею металеве огородження зі сторони будинковолодіння АДРЕСА_2 , яким розмежовано сусідні земельні ділянки № АДРЕСА_2 та № АДРЕСА_1 , на відстань не менше 1-го метра від найбільш виступної конструкції стін житлового будинку, господарських споруд та будівель, що розташовані на АДРЕСА_1 та які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Вирішено питання судових витрат (а.с. 209-212).

Дане рішення оскаржила відповідачка ОСОБА_3 .
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.
Вважає, що позивачкою не надано до суду жодних документів, які б підтверджували її право власності на земельну ділянку площею 0,14 га на АДРЕСА_1 , та «жодних доказів існування вказаної земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства», оскільки «довідка про землекористування ... від 10.11.2016 року та схематичний план розмежування земельних ділянок … не можуть бути належними та допустимими доказами належності спірної земельної ділянки із вказаним розміром та призначенням позивачу».
Вважає, що твердження сторони позивача про правильність розташування споруд у будинковолодінні позивачки, яке ґрунтується на Свідоцтві № 0/73 на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР від 30.03.1973 року, спростовується висновком будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи по даній справі від 01.07.2019 року.
Також вважає, що судом не дано належної оцінки тому, що в натурі земельна ділянка позивачки площею 0,14 га на АДРЕСА_1 складається з двох частин, які знаходяться у різних місцях.
Покликається на те, що забудова садиби відповідачки (апелянта) здійснювалася її батьком у 1973 році, а тому (у відповідності до частини першої статті 58 Конституції України) до цієї забудови не можуть застосовуватися норми ДБН 2018 року (а.с. 215-217).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянта та селищної ради на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивачки і її представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається її учасниками наступне.
Позивачка ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_2 , який було збудовано її батьком у 1958 році (а.с. 75-78, 84-87) і рішенням Летнянської сільської ради від 03 листопада 2016 року № 194 їй було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування згаданого будинку та господарських будівель і споруд площею 0,14 га (а.с. 25).
Відповідачка ОСОБА_3 з лютого 2000 року є власником будинку АДРЕСА_2 , який було збудовано її батьком у 1973 році (а.с. 59-60, 68).
Правовстановлюючі документи на вище згадані будинковолодіння АДРЕСА_2 АДРЕСА_2 є чинними і ніким не оспорювалися (докази про протилежне у матеріалах справи відсутні), а відтак доводи апеляційної скарги, які ставлять під сумнів «правильність розташування споруд у будинковолодінні ОСОБА_1 », до уваги прийматися не можуть. 
Як вбачається з вище наведеного, сторони по справі є сусідами та суміжними землекористувачами, однак в обох сторін спору документи, що посвідчують їх права на земельні ділянки на яких розташовані належні їм на праві власності будинковолодіння (передбачені статтею 126 Земельного кодексу України), відсутні: цю обставину обидві сторони спору також визнають та не спростовують.
Відтак, доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачкою не надано до суду жодних документів, які б підтверджували її права на земельну ділянку на АДРЕСА_2 , також до уваги прийматися не можуть, оскільки позивачка такими правами свої позовні вимоги і не обґрунтовувала.
Натомість позивачка заявлені нею позовні вимоги обґрунтовує посиланням на пункт 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», яким встановлено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м.
Згідно Висновку експерта № 22/23 від 01.07.2019 року за результатами проведення по даній справі судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи (який судом першої інстанції також допитувався і в судовому засіданні; а.с. 182, 183), вище згадана вимога відповідачкою при встановленні нею металевого огородження з метою розмежування сусідніх земельних ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 дотриманою не була (а.с. 138-150), чого відповідачка і не заперечує.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, а в ч. 2 цієї статті зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а за змістом частини 2 статті 5 ЦПК України - суд відповідно до викладеної в позові вимоги особи, яка звернулася до суду, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Пред`являючи позов, позивачка посилалась на те, що відповідачка при встановленні нею металевого огородження з метою розмежування сусідніх земельних ділянок не дотрималася вище згаданої вимоги про відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни у розмірі не менше 1,0 м, а тому просила зобов`язати відповідачку дотриматися цієї норми у судовому порядку шляхом зобов`язання відповідачки перенести встановлене нею металеве огородження на відповідну відстань від належних на праві власності позивачці житлового будинку, господарських споруд а будівель (а не земельної ділянки), що кореспондується також зі статтями 55, 124 Конституції України. 
Вище наведені обставини відповідачкою ОСОБА_3 не спростовані.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 грудня 2019 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 18 березня 2020 року.

       Головуючий:                                                        Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                        Крайник Н.П.

                                                                               Шеремета Н.О.

З