ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 728/534/20                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Пархоменко П.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 травня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Безименної Н.В.
за участю секретаря                                         Островської О.В.,
розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2020 року (м. Бахмач, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського СРПП №4 Бахмацького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області Гнідовського Сергія Дмитровича   про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить скасувати постанови серії БАА № 753630 від 21 березня 2020 року та БАА № 753631 від 21 березня 2020 року.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуваними постановами позивача протиправно притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн 00 коп. та за частиною п`ятою статті 121 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн 00 коп. Позивач вважає, що вказані постанови не відповідають обставинам справи та вимогам закону. Зокрема, постанови складені у її відсутність, порушень правил дорожнього руху вона не допускала, оскільки 21 березня 2020 року її навчав водінню транспортного засобу її свекор, який має водійський стаж 33 роки. Наголошує, що в момент, коли підійшли працівники поліції, вона не керувала транспортним засобом, але була пристебнута ременем безпеки, при цьому навчання здійснювалось на лісовій дорозі, а не на вулиці Міщенка як вказано в постанові. 
Бахмацьким відділом поліції ГУНП в Чернігівській області подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки водій порушила пункти 2.1. (а) та 2.3. (в) Правил дорожнього руху України, а працівник поліції діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та законами України. 
Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 753631 від 21 березня 2020 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з`ясовано усіх обставин у справі, що мають значення для справи. Вказує, що автомобіль, на якому проводилось початкове навчання водінню транспортним засобом, знаходиться на довільно накатаній дорозі, яка не є дорогою в значенні, наведеному в ПДР України. Крім того, відповідальність за наявність знаку «учбовий транспортний засіб», за навчання інших осіб та наявність права на навчання водінню інших осіб, несе водій транспортного засобу, а не особа, яку навчають водінню. Також, надані відеоматеріали свідчать лише про те, що позивач стоїть біля автомобіля поліції, а автомобілем керує інша особа.
Бахмацьким відділом поліції ГУНП в Чернігівській області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вказує на необґрунтованість доводів викладених в апеляційній скарзі. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАА № 753630 від 21 березня 2020 року (а.с.5) позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. 
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАА № 753631 від 21 березня 2020 року (а.с.6) позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 51,00 грн. 
Виходячи із змісту оскаржуваних постанов, особою, яка її винесла, було встановлено, що 21 березня 2020 року о 15 годині 15 хвилин позивач в с. Курінь Бахмацького району Чернігівської області по вулиці Міщенка, буд. 23 керував автомобілем ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 без посвідчення водія, не маючи права керувати таким транспортним засобом, чим порушив підпункт 2.1 (а) Правил дорожнього руху України.
Також 21 березня 2020 року о 15 годині 15 хвилин позивач в с. Курінь Бахмацького району Чернігівської області по вулиці Міщенка, буд. 23 керував автомобілем ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив підпункт 2.3 (в) Правил дорожнього руху України.
Супровідним листом Бахмацького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області від 24 березня 2020 року за № 4060/124/44-2020 (а.с.7) підтверджується направлення на адресу позивача копій постанов про накладення адміністративного стягнення серії БАА № 753631, 753630 від 21 березня 2020 року.
Не погоджуючись із вказаними постановами, позивач за захистом своїх порушених прав та законних інтересів звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені обставини не дають змоги однозначно оцінити дії позивача як такі, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 121 КУпАП, тому постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною п`ятою статті 121 КУпАП підлягає скасуванню. Однак позивач не була особою, яка у встановленому порядку навчалась водінню транспортного засобу і відповідно на неї не можна розповсюджувати дію примітки до статті 126 КУпАП, що як наслідок не звільняє останню від адміністративної відповідальності, оскільки вона здійснювала керування транспортним засобом, але не мала права керування ним.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306.
В пункті 1.3 Правил дорожнього руху України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частина п`ята статті 121 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.
Згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ч.2 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Положеннями КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до частини першої статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (стаття 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.
Відповідно до ч. 4 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
За нормою ч. 2 Розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
За встановленим правилом ч. ч. 9, 10 Розділ ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ч.ч. 1, 2 розділу ІV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.
Відповідно до 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Змістом вказаної статті визначено, які відомості мають міститися у постанові.
У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що із відеозапису наданого відповідачем неможливо встановити обставини про те, чи порушила позивач правила користування ременями безпеки, оскільки мається лише запис щодо спілкування працівників поліції з позивачем, яка вже вийшла із транспортного засобу, при цьому для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені обставини не дають змоги однозначно оцінити дії ОСОБА_1 як такі, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 121 КУпАП, тому постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 753631 від 21 березня 2020 року є протиправною та підлягає скасуванню.
Разом із тим, з матеріалів справи встановлено, що позивач керувала транспортним засобом і не мала при собі посвідчення водія, що визнається учасниками справи. Проте доводи позивача зводяться до того, що вона була особою, як навчалась керуванню транспортним засобом і керувала ним на лісовій дорозі.
Відповідно до примітки до статті 126 КУпАП положення частин першої та другої цієї статті не застосовуються до осіб, які у встановленому порядку навчаються водінню транспортного засобу.
Порядок навчання водінню транспортним засобом передбачений Правилами дорожнього руху України.
Так, пунктом 24.5. Правил встановлено, що навчальна їзда на дорогах дозволяється тільки в присутності спеціаліста з підготовки водіїв і за достатніх початкових навичок водіння у того, хто навчається.  
Пунктом 24.8. Правил закріплено, що транспортні засоби (за винятком мотоциклів, мопедів та квадроциклів), на яких проводиться навчання, повинні мати розпізнавальні знаки «Учбовий транспортний засіб» відповідно до вимог підпункту «к» пункту 30.3 цих Правил.
З долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що транспортний засіб перевозив вантаж та не мав розпізнавального знаку «Учбовий транспортний засіб».
Крім того, не можна встановити, що позивач здійснювала навчальну їзду в присутності спеціаліста з підготовки водіїв, оскільки наявність посвідчення водія у ОСОБА_2 не свідчить, що він має навички навчання і є відповідним спеціалістом.
Судом першої інстанції вірно вказано, що підготовка, перепідготовка і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, що експлуатуються на вулично-дорожній мережі загального користування, проводяться акредитованим у визначеному законодавством порядку закладом, що зареєстрований в територіальному сервісному центрі МВС за його місцезнаходженням (пункт 3 Порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 487).
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 не була особою, яка у встановленому порядку навчалась водінню транспортного засобу і відповідно на неї не можна розповсюджувати дію примітки до статті 126 КУпАП, що як наслідок не звільняє останню від адміністративної відповідальності, оскільки вона здійснювала керування транспортним засобом, але не мала права керування ним.
На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача правильно встановив наявність в діях останнього складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, а винесена постанова серії БАА № 753630 від 21 березня 2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності повністю відповідає нормам КУпАП та не підлягає скасуванню.
Доводи апелянта, що автомобіль, на якому проводилось початкове навчання водінню транспортним засобом, знаходиться на довільно накатаній дорозі, яка не є дорогою в значенні, наведеному в ПДР України не беруться до уваги, оскільки як вбачається з доданих до справи фото та відеозапису, дорога на якій їхала позивач знаходиться в безпосередній близькості до асфальтованої дороги, тобто керування недосвідченої особи без посвідчення водія могло спричинити негативні наслідки та становило під загрозу безпеку дорожнього руху.
Крім того, колегія суддів звертає уваги, що з відеозапису нагрудної камери інспектора патрульної поліції вбачається, що ОСОБА_2 , який за твердженням позивача здійснював її навчання з керування автомобілем, неодноразово висловлювався в бік працівника поліції у неприйнятний спосіб, із застосуванням нецензурної лексики. 
Дана обставина хоч і не є предметом розгляду у даній справі, проте вказані дії особи є неприйнятними по відношенню до працівника поліції, і суд вважає за можливе надати їм оцінку як негативні.
Позивачем не спростовано, що працівник поліції представився, пояснив причини зупинки ТЗ, роз`яснив позивачу її права, вказав на порушення, біля авто позивача склав постанову. 
Будь-які належні і допустимі докази, які б спростовували правильність встанвллених обставин скаржником надано не було.
При цьому, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своєї позиції, лише висловлено суб`єктивну думку, що не має жодного нормативного та доказового підґрунтя.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів з приводу порушень інспектором поліції прав позивача під час складання постанови про притягнення до адмінвідповідальності. Відсутність факту правопорушення, позивач доводить своїми ж поясненнями. Натомість, відповідач, в порядку ч.2 ст. 77 КАС України, надав докази своїх заперечень. Зокрема, відео фіксація, яка була вчинена під час вчинення правопорушення та в процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення, підтверджує факт правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про необхідність відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень   та   у спосіб, що визначені   Конституцією   та   законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод   та   інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 14.05.2020.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                               Н.В. Безименна