П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/2517/19	
Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача - Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі ГУПФУ) та просив: визнати протиправною бездіяльність ГУПФУ щодо невиплати йому пенсійних виплат за період з січня 2017 року по серпень 2018 року, з жовтня 2018 року по квітень 2019 року включно; зобов`язати ГУПФУ нарахувати та виплатити йому заборгованість з пенсійних виплат за період з січня 2017 року по серпень 2018 року, з жовтня 2018 року по квітень 2019 року включно.
В обґрунтування позову було зазначено, що у зв`язку з нерегулярною виплатою пенсії утворилася заборгованість, зокрема, за період з січня 2017 року по серпень 2018 року, з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, що стало підставою для звернення до відповідача з заявою про виплату недоотриманої пенсії. Однак, ГУПФУ у відповіді зазначило, що Комісією по соціальному захисту населення виконавчого комітету Каховської міської ради прийнято рішення про припинення усіх видів соціальних виплат у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання позивача, а тому відсутні підстави для виплати пенсії за вказані періоди. Позивач вважає вказану відповідь ГУПФУ протиправною, оскільки статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" визначено виключний перелік підстав для припинення виплати пенсій, проте вказана обставина не входить до жодної з них. 
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року позов задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність ГУПФУ щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , за період з січня 2017 року по серпень 2018 року, з жовтня 2018 року по квітень 2019 року включно; визнав протиправними та скасував розпорядження Каховського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області №132270 від 15 грудня 2016 року; від 19 вересня 2017 року №965050132270 "Про припинення виплати пенсії до з`ясування"; зобов`язав ГУПФУ виплатити ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , заборгованість з пенсійних виплат за період з січня 2017 року по серпень 2018 року, з жовтня 2018 року по квітень 2019 року включно. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ГУПФУ подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову повністю.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є внутрішньо-переміщеною особою, проживає за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 27 травня 2019 року № 6505-5000131588 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Каховської міської ради.
ОСОБА_1 є пенсіонером, який отримує пенсію за віком та перебуває на обліку в ГУПФУ, що підтверджується довідкою від 17 липня 2019 року. Згідно цієї ж довідки позивачу виплачена пенсія за віком з січня 2016 року по грудень 2016 року, у вересні 2018 року, з травня по липень 2019 року. 
У період з січня 2017 року по серпень 2018 року, а також з жовтня 2018 року по квітень 2019 року пенсія позивачу не виплачувалась.
На звернення позивача стосовно виплати заборгованості з пенсії ГУПФУ листом від 23 серпня 2019 року № 517/І-99-1 повідомило, що "засіданням Комісії по соціальному захисту населення виконавчого комітету Каховської міської ради (далі Комісія) прийнято рішення про припинення усіх видів соціальних виплат у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання, відповідно до акту обстеження матеріально побутових умов сім`ї від 09.11.2016 (протокол від 07 грудня 2016 №29). Наказом управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради (далі УПСЗН) від 15 лютого 2017 №13 скасовано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21 червня 2016 №6505000445 та засіданням Комісії (протокол від 15 лютого 2017 №7) прийнято рішення про припинення виплати, виплата пенсії припинена з 01 січня 2017 року.
06 липня 2017 року позивачу видана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06 липня 2017 за №0000253526. Засіданням Комісії (протокол від 12 липня 2017 №30) призначено пенсійні виплати з 06 липня 2017 року.
За заявою позивача від 30 серпня 2017 року до УПСЗН про зняття з обліку у зв`язку із виїздом за межі фактичного місця проживання, Комісією прийнято рішення (протокол від 06 вересня 2017 року №39) про припинення усіх видів соціальних виплат з 01 вересня 2017.
10 липня 2018 року позивачу надано нову довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10 липня 2018 №0000574784. Комісією прийнято рішення (протокол від 25 липня 2018 №34) про призначення усіх видів соціальних виплат з 10 липня 2018 року.
За заявою від 05 вересня 2018 року до УПСЗН про зняття з обліку у зв`язку із виїздом Комісією прийнято рішення (протокол №42 від 12 вересня 2018 року) про припинення усіх видів соціальних виплат з 08 вересня 2018 року. 27 травня 2019 року позивачу видано нову довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27 травня 2019 року №6505-5000131588. Комісією прийнято рішення (протокол від 05 червня 2019 року №23) про виплату усіх видів соціальних виплат з дати звернення до органів Пенсійного фонду, а саме: з 27 травня 2019 року. З липня 2019 року пенсія виплачується в поточному режимі, дата виплати 15 число. 
Не виплата пенсії у спірний період і стала підставою для звернення з даним позовом до суду.
Задовольняючи позов в частині, суд першої інстанції виходив з того, що не підтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії. 
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову вірними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, водночас зазначає про неповноту мотивувальної частини рішення суду з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що предметом дослідження по даним спірним правовідносинам є дії ГУПФУ по припиненню виплати позивачу саме пенсії, як окремого виду соціальної виплати, та яка у відповідності до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є щомісячною пенсійною виплатою в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  (далі Закон) виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим  Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим  Законом  визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування (ст.5 Закону).
Положеннями ч.1 ст.47 Закону (в редакції від 06 грудня 2016 року та на протязі всього часу спірних правовідносин) передбачено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Згідно до ч.1 ст.49 Закону (в редакції на протязі всього часу плину спірних правовідносин) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; (Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду  № 25-рп/2009  від 07.10.2009) 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Колегія суддів зазначає, що вищенаведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням пенсійних органів є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законами України, тобто, нормативно-правовими актами, прийнятими Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до  закону  вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.
Так, з матеріалів справи вбачається, що підставою для первинного припинення виплати пенсії є прийняття рішення про припинення усіх видів соціальних виплат у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання позивача, відповідно до акту обстеження матеріально побутових умов сім`ї від 09 листопада 2016 року.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ні Закон, який є спеціальним (профільним) нормативно-правовим актом у даних спірних правовідносинах, ні інші закони України не містять таку підставу для припинення виплати саме пенсії, як - не підтвердження фактичного місця проживання пенсіонера, що свідчить про безпідставність та протиправність припинення відповідачем виплати пенсії ОСОБА_1 з цих підстав, водночас, лише в період з 01 січня 2017 року по 05 липня 2017 року.
Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
Колегія суддів вважає, що наведені висновки належать до врахування і в даних спірних правовідносинах при наданні правової оцінки діям відповідача щодо припинення виплат пенсії позивачу у зв`язку з не підтвердженням його фактичного місця проживання та без прив`язки до тієї обставини, чи перебував позивач на території України, чи був за кордоном.
Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання ГУПФУ в обґрунтування власної правової позиції на постанову Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».
Відповідно до п.1 ч.1 ст.10 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" Кабінет Міністрів України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього  Закону.
Частиною 2 ст.20 вказаного закону  визначено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.
Поряд з цим, наведені положення  вказаного закону  не надають Кабінету Міністрів України повноважень на визначення випадків припинення виплати пенсій. За змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.
Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18.
Стосовно періодів часу (які були зазначені в позові) з 06 липня 2017 року по 31 серпня 2017 року та з 10 липня 2018 року по 31 серпня 2018 року колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи (позов та лист ГУПФУ від 23 серпня 2019 року № 517/І-99-1)  вбачається та сторонами підтверджується, що в період часу з 06 липня 2017 року по 31 серпня 2017 року та з 10 липня 2018 року по 31 серпня 2018 року позивачу було призначено (поновлено), однак, не виплачено пенсійне забезпечення. ГУПФУ в листі від 23 серпня 2019 року № 517/І-99-1 зазначило, що ним надіслано клопотання до Пенсійного Фонду України щодо виплати заборгованості за вказаний період. 
Наведені обставини та з урахуванням положень ч.2 ст.49 Закону, за якими поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому  частиною третьою  статті 35  та  статтею 46  цього Закону, свідчать про протиправність не виплати у вказаний період пенсії саме з зазначених підстав.
Крім того, в обґрунтування власної правової позиції щодо правомірності не виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01 вересня 2017 року по 09 липня 2018 року та з 01 жовтня 2018 року по 30 квітень 2019 року включно, відповідач посилався на заяви позивача від 30 серпня 2017 року та від 05 вересня 2018 року про зняття з обліку у зв`язку з виїздом.
Разом з тим, як було зазначено вище, визначений ч.1 ст.49 Закону перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням пенсійних органів є вичерпним та не передбачає можливість припинення виплати пенсії в зв`язку з виїздом, зокрема за кордон або в іншу місцевість, що свідчить про необґрунтованість припинення відповідачем виплати пенсії ОСОБА_1 в період за період з 01 вересня 2017 року по 09 липня 2018 року та з 01 жовтня 2018 року по 30 квітень 2019 року включно з вказаних підстав, а інших обґрунтувань припинення виплати пенсії ГУПФУ ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного провадження, зазначено не було.
Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги (з урахуванням виходу судом першої інстанції за межі позовних вимог) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню, водночас мотивування такого задоволення вимог, зокрема, в розрізі спірних періодів, заявлених позивачем, підлягає зміні у викладеній редакції.
Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованим вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог та скасування відповідних розпоряджень пенсійного органу, оскільки в іншому випадку та при визнанні протиправною бездіяльності і зобов`язанні вчинити певні дії, вказані розпорядження, як правова підстава для протиправних дій, були б чинні, що мало б наслідком неповноту захисту прав та інтересів позивача.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317  КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині у викладеній редакції.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року - змінити в мотивувальній частині у викладеній редакції. В решті рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Федусик А.Г.	
Судді	    	Бойко А.В.    Шевчук О.А.