ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1225/18  Номер провадження 22-ц/814/961/20	Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого: Триголова В.М.,
       суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,
       секретар: Ачкасова О.Н.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтава апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2019 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Кременчуцька птахофабрика", треті особи: Потоківська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області, Кременчуцька районна державна адміністрація Полтавської області, про стягнення орендної плати,- 

В С Т А Н О В И Л А :

       У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТДВ «Кременчуцька птахофабрика» про стягнення орендної плати.
       Позов мотивований тим, що на виконання Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року Закритому акціонерному товариству ПТФ "Росія" (зара реорганізовано у ТДВ «Кременчуцька птахофабрика») Потоківською сільською радою Кременчуцького району, у відповідності до рішення від 12 січня 1996 року 6-ї сесії 22 скликання, виданий Державний акт на право колективної власності на землю -серія ПЛ-13 від 18.07.1996 року.
       До Державного акту на право колективної власності додано список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства - ЗАТ ПТФ Росія в кількості 586 осіб. Позивач зазначає, що до також внесений до зазначеного списку, а тому відповідно має право на земельну частку.
З моменту передачі землі у колективну власність, з 1996 року виділена на розпаювання земля, площею 394,64 га орендується відповідачем – ЗАТ ПТФ "Росія" реорганізованим в ТДВ ”Кременчуцька птахофабрика” і з того ж часу відповідач щомісячно сплачував орендну плату продуктами за ціною 60% їх вартості, а саме: видавав із належної відповідачу комори по дві штуки битих курей на 111 грн. 60 коп., по 60 яєць на 100 грн. 80 коп. і по 40 кг комбікорму на 127 гри. 20 коп., що становить 339 грн. 60 коп. на місяць. 
       З січня 2010        року        відповідач        відмовився        від виконання своїх обов`язків і до цього часу не сплачує орендну плату ні продуктами, ні грішми, у зв`язку з чим виникла заборгованість за        період з 1 січня 2010 року по червень 2018 року.
       Посилаючись на вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по орендній платі в розмірі 49 646 грн.
       Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Кременчуцька птахофабрика", треті особи: Потоківська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області, Кременчуцька районна державна адміністрація Полтавської області, про стягнення орендної плати – відмовлено.
       Не погодившись з рішенням районного суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким його позов задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. 
       У скарзі ОСОБА_1 зазначає, що в порушення положень Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» розпаювання землі і видача сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) ПТФ «Росія», членом якого він був, не відбулося.
       Скаржник вважає помилковим висновок суду про належність спірної земельної ділянки відповідачу на підставі наданих доказів сплати товариством земельного податку (кадастровий номер 5322484400:05:000:0452), оскільки згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Полтавській області за кадастровим номером 5322484400:05:000:0452 відсутня інформація щодо власника земель.
       Відповідач також не погоджується із висновком суду про відсутність між сторонами укладеного договору оренди, зазначає, що в якості плати за оренду землі у колективному договорі ПТФ «Росія» за 1995 рік і наступні роки із змінами, передбачено соціально-побутові пільги учасникам колективної власності у вигляді продажу сільськогосподарської продукції за заниженими цінами. 
       Також позивач посилається у апеляційній скарзі на те, що третя особа Потоківська сільська рада його позовні вимоги визнала і просила їх задовольнити, на що суд уваги не звернув, окремо зазначає, що судом проігноровано покази свідків та його клопотання про витребування доказів.
       На адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТДВ "Кременчуцька птахофабрика", в якому відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2019 року залишити без змін.
       Відповідач у відзиві посилається на порушення позивачем трирічного строку позовної давності в частині вимог про стягнення орендної плати за період з 01.01.2010 року по 30.07.2015 року.
       Також у відзиві зазначено, що рішенням Потоківської сільської ради 1996 року ЗАТ «ПТФ «Росія» передано у колективну власність для сільськогосподарського використання 394,6 га землі, на підставі чого був виданий державний акт на право колективної власності на землю, в силу чого суб`єктом права власності на земельні ділянки є саме юридична особа ЗАТ «ПТФ «Росія», що в подальшому реорганізована у ТДВ "Кременчуцька птахофабрика". У зв`язку з викладеним відповідач вважає безпідставними позовні вимоги про стягнення орендної плати за земельну ділянку, яка належить підприємству. 
       Щодо посилань у апеляційній скарзі ОСОБА_1 на покази свідків, то у відзиві відповідач зазначає, що викликані свідки не підтвердили факту підписання між сторонами договору оренди землі, однак, з їх показів вбачається, що позивач, як і інші працівники підприємства отримували по пільговим цінам товар на виконання умов колективного договору, які стосуються соціальних гарантій працівників.
       Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Судом першої інстанції вірно встановлено, що ЗАТ «ПТАХОФАБРИКА РОСІЯ» було зареєстровано у 1995 році шляхом реорганізації КСП «Птахофабрика Росія» відповідно до рішення членів цього КСП та є його правонаступником.
На виконання Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року Закритому акціонерному товариству ПТФ "Росія" Потоківською сільською радою Кременчуцького району, у відповідності до рішення від 12 січня 1996 року 6-ї сесії 22 скликання, виданий Державний акт на право колективної власності на землю серія ПЛ-13 від 19.06.1996 року.
       Рішенням Кременчуцької районної ради народних депутатів Полтавської області (одинадцята сесія двадцять другого скликання) від 23 жовтня 1996 року затверджено проект роздержавлення і приватизації земель ЗAT «Птахофабрика Росія», яким передбачено передати у колективну власність 394,64 га, з них загального користування - 394,64 га.
           ТДВ «Птахофабрика Росія» зареєстроване шляхом перетворення в 2011 році ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПТАХОФАБРИКА РОСІЯ» та є його правонаступником усіх прав та обов`язків.
       Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
       Відповідно до ст. ст. 5, 17, 23 ЗК України в редакції від 1992 року земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача земельної ділянки у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам,  сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки на підставі клопотань зазначених підприємств, кооперативів та товариств. Землі загального користування (внутрігосподарські шляхи, полезахисні лісосмуги та інші грунтозахисні насадження, гідротехнічні споруди тощо) колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів та акціонерних товариств, що ліквідуються або збанкрутіли, передаються у відання відповідних місцевих Рад народних депутатів. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.
25 жовтня 2001 р. прийнято та введено у дію з 1 січня 2002 р. новий Земельний кодекс України, а Земельний кодекс України 1992 року втратив чинність. 
Згідно п.п.7,8, 21 розділу X «Перехідні положення» чинного Земельного кодексу України 2002 року передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.
Члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.
Установити, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.
       Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 Земельного кодексу України).
       Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння І користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
       Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
       Відповідно до ст.21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). 
       Таким чином, право передати земельну ділянку в оренду має виключно власник такої земельної ділянки, а орендна плата сплачується орендарем з дня виникнення права користування земельною ділянкою, а саме з дня реєстрації договору оренди земельної ділянки, якщо інше не встановлено умовами договору.
       Як вбачається із матеріалів справи та наданих сторонами доказів позивач ОСОБА_1 не є власником земельної ділянки в с.Потоки Кременчуцького району Полтавської області, наявність у нього будь-яких інших речових прав на дану земельну ділянку також доведена не була, в тому числі відсутні докази включення його до списків осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
       Враховуючи, що позивач не є власником спірної земельної ділянки, між сторонами відсутній будь-який укладений належним чином договір оренди будь-якої земельної ділянки, а відсутність відповідного договору оренди земельної ділянки унеможливлює стягнення орендної плати, місцевий суд прийшов до вірного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 . 
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що розпаювання землі ПТФ «Росія» із відповідною видачею сертифікатів на право власності на земельні ділянки (паї) його членам, не відбулося, не відноситься до предмету даного спору (про стягнення орендної плати), а стосується прав позивача, як члена колишнього КСП.
       Також помилковими є доводи позивача про існування між сторонами відносин, пов`язаних з орендою землі на підставі отримання ОСОБА_1 з 1995 року по 2010 рік від відповідача сільськогосподарської продукції. Так, згідно колективного договору ЗАТ «ПТФ «Росія» від 27.01.1997 року та колективного договору від 21.06.2007 року працівникам товариства встановлено соціальні гарантії і пільги, які в тому числі полягали у продажу сільгосппродукції за пільговими цінами (т.1 а.с. 199, 237), що не свідчить про укладення між ЗАТ «ПТФ «Росія» та трудовим колективом договору оренди земельної ділянки з усіма притаманними такому договору ознаками, визначеними законодавством. Обставина пільгової купівлі працівниками ЗАТ «ПТФ «Росія» продукції товариства також була підтверджена показами свідків у суді першої інстанції, пояснень щодо укладення між ними та ПТФ «Росія» будь-яких договорів щодо оренди землі, свідки не надали.
       Доводи скарги щодо визнання позову третьою особою Потоківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області не заслуговують на увагу, оскільки визнання позову третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог, проти яких заперечує відповідач у справі.
       Разом з тим, слушними є посилання в апеляційній скарзі щодо помилковості висновку суду першої інстанції про те, що додатковим підтвердженням права власності на земельну ділянку за ТДВ «Кременчуцька птахофабрика» є сплата товариством земельного податку за 2018 рік (кадастровий номер земельної ділянки 5322484400:05:000:0452). Так, матеріли справи не містять доказів того, що саме земельна ділянка з кадастровим номером 5322484400:05:000:0452 належить відповідачу і що саме за дану ділянку ТДВ «Кременчуцька птахофабрика» сплачувала податок на землю, як це зазначено у приєднаних до матеріалів справи платіжних дорученнях, які також не містять будь-яких відомостей про кадастровий номер ділянки за яку такий податок сплачувався. (т.1 а.с. 54-61).
       Проте, помилкове посилання суду на платіжні доручення про сплату податку на землю, як на доказ належності відповідачу земельної ділянки, не спростовують вірність висновків щодо відсутності у ОСОБА_1 права власності на землю та існування між сторонами договірних відносин оренди землі, які б слугували підставою для виплати орендної плати.
       Також слід зазначити про безпідставність посилань у відзиві ТДВ «Кременчуцька птахофабрика» на апеляційну скаргу щодо пропуску позивачем позовної давності щодо вимог про стягнення орендної плати за період з 01.01.2010 року по 30.07.2015 року, оскільки пропуск строку звернення з позовом є підставою для відмови у позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
З наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2019 рокузалишенню без змін.
З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України та ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, він підлягає віднесенню за рахунок держави.        
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,
                                       П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2019 року– залишити без змін.
Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції компенсувати за рахунок держави.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя:                                                В.М. Триголов

Судді:                                         А.І. Дорош 

О.А. Лобов