Постанова
Іменем України 
 
30 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 607/13537/17
провадження № 61-48671св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,    
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі:  Управління освіти і науки Тернопільської міської ради, Тернопільська спеціалізована школа I-III ступенів № 7 з поглибленим вивченням іноземних мов Тернопільської міської ради Тернопільської області,  
      
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 червня 2018 року у складі судді Ромазанова В. В. та постанову Тернопільського апеляційного суду                        від 06 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Ткач О. І.,               Бершадської Г. В., Ходоровського М. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У  листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Управління освіти і науки Тернопільської міської ради, Тернопільської спеціалізованої школи I-III ступенів № 7 з поглибленим вивченням іноземних мов Тернопільської міської ради Тернопільської області (далі - Тернопільська спеціалізована школа I-III ступенів № 7 з поглибленим вивченням іноземних мов), у якому просила:
- скасувати наказ директора Тернопільської спеціалізованої школи I-III ступенів № 7 з поглибленим вивченням іноземних мов від 03 жовтня                2017 року № 609-к  про її звільнення з посади практичного психолога;
- поновити її на посаді практичного психолога у Тернопільської спеціалізованої школи I-III ступенів № 7 з поглибленим вивченням іноземних мов; 
- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.    
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з серпня 1989 року до жовтня                     2017 року працювала у Тернопільській спеціалізованій школі I-III ступенів № 7 з поглибленим вивченням іноземних мов, з 12 травня 2012 року - на посаді практичного психолога.
Наказом від 03 жовтня 2017 року № 609-к її звільнено з посади на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин у зв`язку з її відсутністю 15 вересня 2017 року та 18 вересня  2017 року на робочому місці.  
Цього ж дня їй вручено наказ про звільнення, трудову книжку та проведено розрахунок.
Вважає своє звільнення незаконним та проведеним із порушенням вимог трудового законодавства. Прогул без поважних причин нею не допускався.   
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що звільнення позивача проведено відповідачем із дотримання вимог трудового законодавства. Позивач не довела належними та допустимими доказами відсутності її на роботі з поважних причин. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.  
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_1 аргументована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки, не врахував, що її відсутність на робочому місці 15 та 18 вересня    2017 року не підтверджена належними та допустимими доказами.    
Відзив/заперечення на касаційну скаргу
Тернопільська спеціалізована школа I-III ступенів № 7 з поглибленим вивченням іноземних мов та Управління освіти і науки Тернопільської міської ради подали відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у яких просять оскаржувану постанову апеляційного суду від 06 листопада            2018 року залишити без змін як таку, що прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом  ОСОБА_1 до Управління освіти і науки Тернопільської міської ради, Тернопільської спеціалізованої школи I-III ступенів № 7 з поглибленим вивченням іноземних мов про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.   
Витребувано із Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області зазначену справу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що з 27 березня 1993 року ОСОБА_1 працювала у Тернопільській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 7 на посаді психолога, яка з 12 травня 2012 року перейменована на посаду практичного психолога.
Відповідно до посадової  інструкції   практичного психолога від 04 серпня 2015 року № 5 психолог підпорядкований безпосередньо директору школи. У своїй діяльності психолог керується Правилами внутрішнього розпорядку школи, цією Інструкцією. Працює за графіком, складеним, виходячи з 40-годинного робочого тижня, і затвердженим директором школи.
Пунктом 5.1. посадової інструкції передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання без поважних причин Статуту чи Правил внутрішнього розпорядку школи, інших локальних актів, законних розпоряджень адміністрації несе відповідальність у порядку, визначеному трудовим законодавством.
У пункті 5.17. інструкції вказано, що соціальний педагог навчального закладу сприяє захисту прав вихованців, учнів і студентів, представляє їхні інтереси у службі у справах дітей, у правоохоронних та судових органах.
Згідно з довідкою від 05 березня 2018 року № 90, виданою директором школи у 2017/2018 навчальних роках, практичний психолог ОСОБА_1 тарифікована на повну ставку з 40-годинним робочим тижнем. 
Наказом відповідача від 31 серпня 2017 року № 77 затверджено графік роботи працівників школи, у тому числі й практичного психолога                         ОСОБА_1 , а саме: з понеділка до п`ятниці включно з 09 год. 00 хв. до                        18 год.00 хв. 
Згідно з індивідуальним графіком роботи практичного психолога  школи  ОСОБА_1 у понеділок та п`ятницю вона з 10 год. 00 хв. до                           14 год. 00 хв. здійснює практичну роботу, а з 14 год. 00 хв. до                             18 год. 00 хв. - організаційно-методичну роботу.
Відповідно до журналу щоденного обліку роботи практичного психолога 15 вересня 2017 року протягом 4 год. ОСОБА_1 писала пояснення в приміщенні служби у справах неповнолітніх та дітей на бул . Шевченка у                м. Тернопіль, а також займалась обробкою результатів досліджень і оформленням висновків.  18 вересня 2017 року ОСОБА_1   протягом                   8 год. ознайомлювалась із новою професійною психологічною літературою, методом самопідготовки.
Згідно із пояснювальною запискою ОСОБА_1 від 02 жовтня 2017 року вона була відсутня на роботі 15 вересня 2017 року, оскільки хворіла, вийти на роботу не змогла, лікаря не викликала. Просила надати їй відпустку за власний рахунок за 15 вересня 2016 рік.
У пояснювальній записці від 02 жовтня 2017 року щодо відсутності на роботі 18 вересня 2018 року позивач зазначила, що «сімейний лікар надав направлення в лікарню» і вона «поступила» в лікувальний заклад                           19 вересня 2017 року.                    .
Наказом директора школи від 03 жовтня 2017 року №101-К ОСОБА_1   звільнено з посади практичного психолога з 03 жовтня 2017 року за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України, у зв'язку з відсутністю на робочому місці 15 та 18 вересня 2017 року.  
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права  
Згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.
Звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни.
Позивач не заперечувала факт своєї відсутності на роботі 15 вересня 2017 року та 18 вересня 2017 року, однак зазначила, що її відсутність пов`язана з поважними причинами. 
Суди попередніх інстанцій погодились з рішенням відповідача про е, що названі позивачем причини не є поважними і не були перешкодою для виконання нею своїх трудових функцій. 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться до оцінки доказів і незгоди заявника з висновками апеляційного суду, однак суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України(в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).  
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,                           від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для  залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду  - без змін. 
Керуючись статтями 389, 400,  401 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 червня 2018 року та постановуТернопільського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.    

Судді:                                                                                      В.  І.  Журавель

                                                                                                 Н. О. Антоненко

                                                                                                 М. М. Русинчук