УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 2218/16350/2012
Провадження № 22-ц/4820/937/20
Категорія: ухвала
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 квітня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Садік Н.Д.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 2218/16350/2012 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 11 березня 2020 року (суддя Продан Б.Г.) про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15 листопада 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 70 000 грн. заборгованості за договором позики та 1000 грн. судових витрат. В решті позову відмовлено.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 07 червня 2013 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа відмовлено.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 08 листопада 2013 року оголошено в розшук ОСОБА_1 . 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 08 листопада 2013 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання зобов`язань, встановленими рішенням суду про стягнення боргу у сумі 71 000 грн. на користь ОСОБА_2 .
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 18 листопада 2014 року ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 08 листопада 2013 року скасовано та постановленого нову ухвалу, якою відмовлено у задоволенні подання державного виконавця Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.
В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15 листопада 2012 року. 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 06 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення. 
В лютому 2020 року ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2218/16350/12, що виданий 29 липня 2013 року Хмельницьким міськрайонним судом на виконання заочного рішення того ж суду від 15 листопада 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 70 000 грн. боргу за договором позики та 1000 грн. судових витрат. При цьому зазначила, що рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15 листопада 2012 року не набрало законної сили, адже ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 06 лютого 2020 року її заяву про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення та зазначено, що заочне рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, строк на апеляційне оскарження починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення; такі ж норми передбачені ч.4 ст. 287 ЦПК України. ОСОБА_1 вважає, оскільки вищевказане заочне рішення суду не набрало законної сили, проте судом на його виконання 29 липня 2013 року вже було видано виконавчий лист із зазначенням про набрання заочним рішенням законної сили 14 червня 2013 року, тому наявні підстави для визнання цього виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 11 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню залишено без задоволення.
Не погоджуючись із цією ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Апелянтка вказує, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про залишення її заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню без задоволення. Адже не зважаючи на процесуальну процедуру перегляду заочного рішення суду та набрання ним законної сили, Хмельницьким міськрайонним судом ОСОБА_2 29 липня 2013 року було видано виконавчий лист за рішенням, що не набрало законної сили, а тому цей виконавчий лист має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Зважаючи на те, що суд першої інстанції під час розгляду вищевказаної справи не правильно встановив та неповно з`ясував фактичні обставини справи, його висновки суперечать матеріалам наявним в справі, а тому апелянтка просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення, якими задовольнити її заяву. 
Учасники справи до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заявниця в апеляційній скарзі просила суд розглядати апеляційну скаргу без її участі.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Тому суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Так, ст. 233 ЦПК України (в редакції 2004 року) закріплює загальний порядок набрання заочним рішенням законної сили, встановленого цим Кодексом.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом (ч.1 ст. 223 ЦПК України (в редакції 2004 року))
Встановлено, що заочним рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15 листопада 2012 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 70 000 грн. заборгованості за договором позики та 1000 грн. судових витрат. В решті позову відмовлено (а.с.29).
29 липня 2013 року Хмельницьким міськрайонним судом був виданий виконавчий лист №2218/16350/12, в якому зазначено, що заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15 листопада 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 70 000 грн. заборгованості за договором позики та 1000 грн. судових витрат набрало законної сили 14 червня 2013 року (а.с.52-53).
Постановою державного виконавця Першого міського відділу ДВС Хмельницького МУЮ Дячок М.В. від 16 серпня 2013 року відкрито виконавче провадження №393384842 з виконання виконавчого листа №2218/16350/12 виданого 29.07.2013 Хмельницьким міськрайонним судом (а.с.54).
Постановою державного виконавця Коваль В.В. від 14 червня 2016 року повернуто виконавчий документ стягувачеві у зв`язку із відсутністю майна у боржника (а.с.155).
Відмовляючи в задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив із безпідставності такої заяви, оскільки заочне рішення не скасовано, а у ОСОБА_1 виникло право на його апеляційне оскарження.
Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 294 ЦПК України (в редакції 2004 року) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення
Встановлено, що копію заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15 листопада 2012 року ОСОБА_1 отримала 23 грудня 2019 року (а.с. 124), а 26 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького міськрайонного суду із заявою про перегляд заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15 листопада 2012 року (а.с.128-132).
Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 06 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 145).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (що був чинним на дату видачі спірного виконавчого листа) передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.
Однією з вимог до виконавчого документу є дата набрання законної (юридичної) сили рішенням (п. 5 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV).
Аналогічна норма передбачена у п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (у чинній редакції).
Таким чином, за Законом України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній станом на дату видачі спірного виконавчого листа) примусовому виконанню підлягають виконавчі листи суду, які видані на підставі рішення суду, що набрало законної сили.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Відповідно до змісту вказаної вище норми ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11.
Згідно роз`яснень, що викладені в п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №8 від 25 вересня 2015 року «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» передбачено, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про залишення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, адже виконавчий лист по цивільній справі № 2218/16350/2012 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу видано помилково, оскільки заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15 листопада 2012 року по цивільній справі № 2218/16350/2012, станом на дату видачі виконавчого листа 29 липня 2013 року, не набрало законної сили.
А тому доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є такими, що заслуговують на увагу.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала підлягає до скасування з постановленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 11 березня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2218/16350/12, виданий 29 липня 2013 року Хмельницьким міськрайонним судом про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 70 000 грн. за договором позики, 1000 грн. судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови виготовлений 27 квітня 2020 року.

       Судді                                          А.П. Корніюк

                                                І.В. П`єнта

О.І. Талалай