Постанова
Іменем України
26 лютого 2020 року 
м. Київ
справа № 726/927/14-ц 
провадження № 61-29174св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - прокурор міста Чернівців в інтересах держави та територіальної громади міста Чернівців в особі Чернівецької міської ради, 
відповідачі: Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, Департамент житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи: Чернівецьке обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, Первинна профспілкова організація Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційні скарги  ОСОБА_3 та представника ОСОБА_1 - адвоката Попова Анатолія Степановича на рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 22 травня 2017 року у складі судді Байцар Л. В., додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 12 червня 2017 року у складі судді Байцар Л. В. та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Лисака І. Н., Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2014 року прокурор міста Чернівців звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Першотравневої районної ради у місті Чернівці від 08 червня 2011 року №80/6, яким затверджено протокол № 4 зборів первинної профспілкової організації та адміністрації Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 31 травня 2011 року та видано ордер ОСОБА_1 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ;
визнати недійсним ордер на житлове приміщення від 08 червня 2011 року № 164 серії РВК, виданого Виконавчим комітетом Першотравневої районної у місті Чернівці ради ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на право зайняття житлового приміщення, а саме однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ;
визнати незаконним та скасувати розпорядження Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради від 14 жовтня 2011 року № 49178, яким передано у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 ;
визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право спільної сумісної власності від 14 жовтня 2011 року НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
витребувати з володіння ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , та передати її у власність територіальної громади міста Чернівці.
Позов мотивований тим, що відповідно до пункту 1.10 рішення Виконавчого комітету Першотравневої районної у місті Чернівці ради від 16 лютого 2011 року №22/2 ОСОБА_1 , який у період з 19 січня 2010 року до 20 лютого 2012 року працював у Чернівецькому обласному територіальному відділенні Антимонопольного комітету України, прийнятий на квартирний облік за місцем проживання як громадянин, який потребує покращення житлових умов, у загальну чергу за № 2326 у зв`язку з проживанням в одній кімнаті осіб різної статті старше 9 років.
Згідно з пунктом 2.3 рішення Виконавчого комітету Першотравневої районної у місті Чернівці ради від 25 травня 2011 року № 66/5 ОСОБА_1 включений до списку першочерговиків, у зв`язку з проживанням разом з ним його бабусі ОСОБА_2 , 1928 року народження, ветерана війни.
Листом від 25 травня 2011 року №13-3556 секретар Чернівецької міської ради виділив однокімнатну квартиру  АДРЕСА_1 черговикам Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.
Лист секретаря Чернівецької міської ради від 25 травня 2011 року №13-3556 про виділення вищевказаної квартири черговикам територіального відділення Антимонопольного комітету України, який був формальною підставою для передачі квартири АДРЕСА_1 територіальному відділенню Антимонопольного комітету України, є незаконним, необґрунтованим та не міг бути підставою для передачі зазначеної квартири відповідачам.
Чернівецькою міською радою та її Виконавчим комітетом не приймалися рішення про передачу спірної квартири Чернівецькому обласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України.
На момент складання та підписання листа секретарем Чернівецької міської ради від 25 травня 2011 року № 13-3556 право власності на спірну квартиру не було зареєстровано за територіальною громадою міста Чернівці, тому, Чернівецька міська ради або її Виконавчий комітет не могли приймати рішення щодо її передачі у власність або користування будь-якій фізичній або юридичній особі.    
Збори первинної профспілкової організації та адміністрації Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 31 травня 2011 року, на яких вирішено виділити спірну квартиру ОСОБА_1 , не мали права приймати таке рішення, оскільки на момент проведення зборів вказана квартира не перебувала у їх власності або користуванні та не надавалась їм як службове житло.
Рішення Виконавчого комітету Першотравневої районної у місті Чернівці ради від 08 червня 2011 року № 80/6, яким затверджено протокол № 4 зборів первинної профспілкової організації та адміністрації Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 31 травня 2011 року, видано ордер № 164 серії РВК ОСОБА_1 на спірну квартиру є незаконним, оскільки на момент його прийняття право власності на вказану квартиру не було зареєстроване за територіальною громадою міста Чернівці у встановленому Законом порядку.
Приймаючи рішення від 08 червня 2011 року № 80/6 Виконавчий комітет порушив черговість надання житла, а також права тисячі осіб, які потребують поліпшення житлових умов та роками перебувають у черзі перед ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а сам факт перебування ОСОБА_1 у контрольному списку в Чернівецькому обласному територіальному відділенні Антимонопольного комітету України не міг бути підставою для надання йому квартири, яка є предметом спору.
Рішення Виконавчого комітету Першотравневої районної у міста Чернівці ради від 08 червня 2011 року № 80/6 прийняте із порушенням вимог чинного законодавства України, а також порушує права та законні інтереси осіб, які взяті на облік, як  особи, що потребують поліпшення житлових умов, раніше за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Тому ордер на житлове приміщення від 08 червня 2011 року №164 серії РВК, виданий Виконавчим комітетом Першотравневої районної у місті Чернівці ради на право зайняття однокімнатної квартири АДРЕСА_1 підлягає визнанню недійсним.  
Розпорядження Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради від 14 жовтня 2011 року №49178 є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право користування спірною квартирою на підставі незаконного рішенням Виконавчого комітету Першотравневої районної у м. Чернівці ради від 08 червня 2011 року № 80/6 та ордера від 08 червня 2011 року № 164 серії РВК, а отже, не є особами, які на законних підставах вселились у вказану квартиру та набули право на її приватизацію.
Позовну вимогу про витребування вказаної квартири із власності ОСОБА_4 прокурор обґрунтовував тим, що квартира за відплатним договором придбана в особи, яка не мала права її відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, а власник має право витребувати це майно від набувача, оскільки нерухоме майно вибуло з його володіння не з його волі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 22 травня 2017 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Першотравневої районної у місті Чернівці ради від 08 червня 2011 року № 80/6.
Визнано недійсним ордер на житлове приміщення від 08 червня 2011 року № 164 серії РВК, виданий Виконавчим комітетом Першотравневої районної у місті Чернівці ради.
Визнано незаконним та скасовано розпорядження Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради від 14 жовтня 2011 року № 49178.
Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право спільної сумісної власності від 14 жовтня 2011 року серії НОМЕР_1
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що квартира АДРЕСА_1 , вибула з власності територіальної громади міста Чернівці поза її волею та з порушенням інтересів її членів. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали спірну квартиру внаслідок незаконних дій та рішень органів місцевого самоврядування, зборів первинної профспілкової організації та адміністрації Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету та відчужили її  04 серпня 2014 року на користь ОСОБА_3 , тому вимоги до неї про витребування нерухомого майна з незаконного володіння є єдиним способом захисту права власності територіальної громади міста Чернівці та відповідають вимогам закону.
Додатковим рішенням Садгірського районного суду міста Чернівців від 12 червня 2017 року витребувано з володіння ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , та передано її у власність територіальної громади міста Чернівці.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2017 року рішення Садгірського районного суду міста Чернівців від 22 травня 2017 року та додаткове рішення Садгірського районного суду міста Чернівців від 12 червня 2017 року залишені без змін.
Суд апеляційної інстанції, погодився з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали спірну квартири внаслідок незаконних дій та рішень органів місцевого самоврядування, зборів первинної профспілкової організації та адміністрації Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету. Квартира АДРЕСА_1 вибула із власності територіальної громади міста Чернівці поза її волею та з порушенням інтересів її членів. Позбавлення права власності в обраний позивачем спосіб є виправданим втручанням з метою задоволення суспільного та публічного інтересу громади міста Чернівців з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 22 травня 2017 року, додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 12 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2017 року, які просила скасувати в частині задоволених позовних вимог про витребування з володіння ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 та передачі її у власність територіальної громади м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.
У грудні 2017 року Попов А. С. , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 22 травня 2017 року, додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 12 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2017 року, які просить скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі.
Рух справи в суді касаційної інстанції
20 жовтня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 , зупинено виконання рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 22 травня 2017 року та додаткового рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 12 червня 2017 року.
12 грудня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником Поповим С. А .
У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 12 червня 2019 року             № 682/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року №7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» справу відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями призначено судді - доповідачеві Олійник А. С.
Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2019 року праву призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційні скарги 
Касаційна скарга ОСОБА_3 обгрунтована неправомірним застосування до спірних правовідносин статті 388 ЦК України, як підстави для позбавлення її власності з огляду на її статус добросовісного набувача, висновки суду суперечать усталеній практиці Європейського суду з прав людини.
Касаційна скарга ОСОБА_1 обгрунтована тим, що суди неповно встановили фактичні обставини справи та надали їм правову оцінку, оскільки ОСОБА_1 і  ОСОБА_2 мали право відчужувати спірне майно відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», спірне майно вибувало з володіння власника (територіальної громади) внаслідок його приватизації на підставі рішень, які приймалися від імені власника відповідно до закону уповноваженими на це органами, що виключає факт відсутності волевиявлення за нормами спеціального представництва (стаття 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», частина перша статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не порушували жодних вимог законодавства, які стосуються як права найму спірної квартири, так і порядку її приватизації.
Крім того, представник ОСОБА_1 подав заяву про відвід судді, а також заяву про відвід секретарю судового засідання, в задоволенні яких відмовлено з тих підстав, що на стадії розгляду справи при вирішенні питання про додаткове рішення судом такі питання не розглядаються. Апеляційний суд розглянув справу з порушенням приписів, встановлених частиною другою статті 21 ЦПК України 2004 року, якими визначено правило недопустимості повторної участі судді в розгляді справи. Розгляд справи на стадії апеляційного провадження здійснювався судовою колегією у складі суддів Лисак І. Н. (доповідач), Кулянда М. І. та Половінкіна Н. Ю. Суддя Лисак І. Н. вже брав участь у розгляді цієї справи на стадії апеляційного перегляду ухвали Садгірського районного суду м. Чернівців від 17 травня 2016 року, якою було закрито провадження у справі в частині, що стосується позовних вимог до Виконавчого комітету Першотравневої районної у м. Чернівці ради. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року судові рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовано, а справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Доводи інших учасників справи
У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_3 прокурор зазначає, що підстави для задоволення цієї скарги відсутні, оскільки висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог про витребування квартири від ОСОБА_3 із застосуванням правового механізму, визначеного статтями 387, 388 ЦК України через отримання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири внаслідок незаконних рішень органів місцевого самоврядування є такими, що ґрунтуються на вимогах закону.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-ІХ (далі - Закон №460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга  ОСОБА_3 подана у жовтні 2017 року, а касаційна скарга Попова А. С. в інтересах ОСОБА_1 , подана у грудні 2017 року, тому вони підлягають розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №460-ІХ.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що відповідно до пункту 1.10 рішення Виконавчого комітету Першотравневої районної у місті Чернівці ради №22/2 від 16 лютого 2011 року ОСОБА_1 , який у період з 19 січня 2010 року до 20 лютого 2012 року працював у Чернівецькому обласному територіальному відділенні Антимонопольного комітету України, прийнятий на квартирний облік за місцем проживання як громадянин, який потребує покращення житлових умов, у загальну чергу за № 2326 у зв`язку з проживанням в одній кімнаті осіб різної статті старше 9 років.
Згідно з пунктом 2.3 рішення Виконавчого комітету Першотравневої районної у місті Чернівці ради від 25 травня 2011 року № 66/5 ОСОБА_1 включений до списку першочерговиків, у зв`язку з проживанням разом з ним його бабусі ОСОБА_2 , 1928 року народження, ветерана війни за № 534.
Листом від 25 травня 2011року №13-3556 секретар Чернівецької міської ради виділив однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 черговикам Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.
31 травня 2011 року на зборах первинної профспілкової організації та адміністрації Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України виділено ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно з пунктом 1 рішенням Виконавчого комітету Першотравневої районної у місті Чернівці ради від 08 червня 2011 року № 80/6, затверджено протокол № 4 зборів первинної профспілкової організації та адміністрації Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 31 травня 2011 року, видано ордер серії РВК № 164 ОСОБА_1 на право зайняття житлового приміщення з комунальними зручностями, а саме квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №653/17                             від 11 жовтня 2011 спірну квартиру прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Чернівців.
Відповідно до пункту 1 розпорядження органу приватизації в особі Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради від 14 жовтня 2011 року № 49178 прохання наймача ОСОБА_1 задоволено і передано у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 .
На підставі вказаного розпорядження від 14 жовтня 2011 року № 49178  Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради видано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідоцтво серії НОМЕР_1 про право спільної сумісної власності на спірну квартиру.
19 січня 2012 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради видано свідоцтво право власності серії НОМЕР_2 територіальної громади міста Чернівців на квартиру АДРЕСА_1 .
25 травня 2012 року за територіальною громадою зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
19 липня 2012 року на підставі розпорядження від 14 жовтня 2011 року № 49178  та свідоцтва від 14 жовтня 2011 року серії НОМЕР_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Під час розгляду справи в суді  04 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та                     ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_3 з другої сторони, укладений договір НАВ 350667 серії 1358 купівлі-продажу спірної квартири.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Предметом указаного спору є право на об`єкт нерухомого майна - квартиру, який прокурор вважає власністю територіальної громади м. Чернівців в особі Чернівецької міської ради (комунальною власністю), що вибув із її володіння поза її волею. Та витребування цього майна із чужого незаконного володіння, а саме: теперішнього власника - ОСОБА_3 .
Відповідно до статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.
Згідно зі статтею 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Відповідно до статтей 328, 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон) право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах належним їй майном як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. 
Згідно із частиною третьою статті 16 Закону матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Відповідно до статті 30 Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.
За змістом частини першої статті 60 Закону територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на рухоме і нерухоме майно.
Відповідно до частин п`ятої, восьмої 60 Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У статті 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства визначено справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до вимог статті 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статі 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Саме власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).
Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.
Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем.
Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України).
Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц, від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18).
Отже, з урахуванням викладених вище норм процесуального та матеріального права однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який вказує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким і таке майно вибуло з володіння власника поза його волею.
Європейський суд з прав л.дини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року звертав увагу на важливість принципу «належного урядування». Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.  
Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Дійшовши висновку, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали спірну квартиру внаслідок незаконних дій та рішень органів місцевого самоврядування, зборів первинної профспілкової організації та адміністрації Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету, суди попередніх інстанціїне з`ясували, з яких підстав (недбалість, помилка) спірна квартира вибула з володіння територіальної громади, чи дотримана процедура надання квартири та її приватизація радою, та її органами, і чи можуть помилки чи недобросовісні дії ради та її органів покладатися на ОСОБА_3 .
Ці обставини свідчать про те, що суди не з`ясували, чи перебувало спірне приміщення у володінні, користуванні та розпорядженні позивача, чи вибуло воно поза його волею, а також не з`ясували правовий статус спірного приміщення на час надання його відповідачам у користування, а отже, чи порушені права Чернівецької міської ради.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Верховний Суд бере до уваги тривалий розгляд справи у суді, проте із урахуванням завдань судочинства (стаття 2 ЦПК України) та викладених мотивів вважає необхідним скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку оскаржувані рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Попова Анатолія Степановича та ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 22 травня 2017 року, додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 12 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                               О. В. Ступак
Судді:                                                                                                           А. С. Олійник
                                                                                                                      С. О. Погрібний
                                                                                                                      Г. І. Усик
                                                                                                                      В. В. Яремко