Ухвала 
 
04 червня 2020 року
м. Київ
 
справа №643/17177/19
провадження №61-8194ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В.,                   Фаловської І. М. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , в межах кримінального провадження, що перебувало на розгляді Московського районного суду м. Харкова, за обвинуваченням ОСОБА_2 за частиною першою статті 286 КК України, звернувся із цивільним позовом про відшкодування матеріальних збитків на суму, яка складає 21 159,89 грн та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн завданих злочином. 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року скасовано вирок Московського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2017 року, в частині вирішення цивільного позову, у цій частині призначено розгляд у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну та моральну шкоду, завдану злочином в загальному розмірі 23 737,57 грн (13 737, 57 грн - майнова шкода та 10 000 грн - моральна шкода). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
ОСОБА_2 оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в частині вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди.
Постановою постанову Харківського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2019 року в частині відшкодування матеріальної шкоди скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині. 
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про В іншій частині рішення не оскаржувалося та не переглядалося. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
У касаційній скарзі, поданій у травні 2020 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційної інстанції, залишивши в силі рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Суд апеляційної інстанції встановив, що дана справа є малозначною.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд погоджується з наведеним вище висновком та приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Предметом спору у даній справі є вимоги майнового характеру на загальну суму 71 159,89 грн (21 159,89 грн -матеріальна шкода; 50 000 грн - моральна шкода). 
Предметом касаційного перегляду є незгода заявника в частині вирішення позовних вимог про стягнення матеріальної шокди.
Вимоги майнового характеру станом на 01 січня 2020 року не перевищують ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 * 100 = 210 200).
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства. 
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. 
За змістом підпункту а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який заявник навів в касаційній скарзі, судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Заявник посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у спорах про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою у випадках, коли страхова компанія виключена із Моторно (транспортного) страхового бюро України, перебуває у стані припинення (банкрутства), фактично не здійснює діяльності та особа, яка не завдала шкоди, не заперечує проти стягнення з нього шкоди, завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди. 
Вказував на необхідність відступу від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18).
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 20 лютого 2020 року у справі №753/15214/16-ц (провадження №14-25цс20)дійшла висновку, що у випадках, коли страхова компанія позбавлена ліцензії, виключена з МТСБУ, перебуває у стадії припинення (банкрутства), фактично не здійснює діяльність, то відповідь на поставлене питання міститься безпосередньо у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
З огляду на зазначене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постановуХарківського апеляційного суду 
від 24 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                          В. С. Висоцька
 
                                                                                                      І. В. Литвиненко 
 
                                                                                                      І. М. Фаловська