УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 675/1979/19
Провадження № 22-ц/4820/677/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 квітня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 675/1979/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 грудня 2019 року (суддя Демчук П.В.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначалось, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.06.2011 відповідач отримала кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які викладені на банківському сайті, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.
В порушення норм чинного законодавства та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 31 липня 2019 року утворилась заборгованість в сумі 11384,27 грн., з яких: 2165,59 грн. – заборгованість за кредитом; 7000,38 грн. – заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1200 грн. – заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500 грн. – штраф (фіксована частина) та 518,30 грн. – штраф (процентна складова).
Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача 11384,27 грн. заборгованості за кредитом та сплачений судовий збір.
Заочним рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 грудня 2019 року позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2011 року у розмірі 2165,59 грн. (заборгованість за кредитом). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 365,37 грн. В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в цій частині та задовольнити вимоги банку в повному обсязі. Посилається на грубе порушення судом норм матеріального права та процесуального права. Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, оскільки 06.06.2011 відповідач погодилася з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифами, складають між нею та позивачем договір про надання банківських послуг. Вказує, що відповідач була ознайомлена з істотними умова кредитного договору, про що свідчить її підпис на довідці про умови кредитування. Крім того, зазначає, що судом було зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, оскільки встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. На думку заявника, оскаржуване рішення суду першої інстанції призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. 
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи в задоволенні позову щодо стягнення відсотків, пені та комісії і штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних доказів в підтвердження вказаних позовних вимог, оскільки відповідач не була ознайомлена з порядком нарахування відсотків та неустойки, а доказів того, що відповідач була ознайомлена із витягом з Тарифів та прийняла Умови та Правила надання банківських послуг, позивачем не надано.
Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Судом встановлено, що 06 червня 2011 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Укладення договору відбулося шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 6).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31 липня 2019 року становить 11384,27 грн., з яких: 2165,59 грн. – заборгованість за кредитом; 7000,38 грн. – заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1200 грн. – заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500 грн. – штраф (фіксована частина) та 518,30 грн. – штраф (процентна складова).
На підтвердження позовних вимог банк надав анкету-заяву, яка підписана ОСОБА_2 06.06.2011, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 6, 7, 8-31).
Як вбачається з матеріалів справи, при підписанні анкети-заяви 06.06.2011 ОСОБА_2 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» (а.с. 79), в якій визначені пільговий період користування коштами – 55 днів, базова відсоткова ставка в місяць – 2,5 %; розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) – 7 % від заборгованості але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; термін внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок і розмір нарахування пені та штрафу за порушення термінів платежів за договором. При цьому, погоджені сторонами умови договору щодо строків повернення кредиту відсутні.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статтей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
За приписами статті 549 ЦК України  неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.  Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.  Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою і другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.  Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. 
У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту, складових його повної вартості, зокрема заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, пені та штрафів. На обґрунтування права вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, надав копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» по договору з ОСОБА_2 , підписаної останньою. 
Отже, відповідач була ознайомлена і погодилася із зазначеними умовами кредитування при укладенні 06 червня 2011 року договору про надання банківських послуг.
Разом з тим, правильним є висновок суду першої інстанції, що наданий Банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору, оскільки не підписаний нею.
Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана нею і лише цей факт може свідчити про прийняття запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
З огляду на викладене, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у позові про стягнення відсотків та неустойки з підстав, що такі не передбачені укладеним між сторонами договором. І з цього приводу є підставними доводи апеляційної скарги.
Із розрахунку позивача вбачається, що при нарахуванні банком відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5 % на місяць, заборгованість по відсоткам з врахуванням проведених проплат по 01.09.2014 відсутня, в подальшому заборгованість по відсоткам нарахована банком за відсотковою ставкою в т.ч. 2,9 %, 3,6 % на місяць, що не відповідає умовам договору, а Умови та Правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою кредитного договору.
Банк не надав доказів того, що за умови нарахування відсотків в розмірі 2,5% на місяць відповідно до умов укладеного договору з ОСОБА_1 наявна заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами в розмірі 7000 грн. 38 коп.
А тому, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам не підлягають задоволенню за їх недоведеністю. Відповідно, доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для стягнення відсотків підлягають відхиленню.
Проте, за наявності заборгованості ОСОБА_1 за кредитом у сумі 2165,59 грн. вимоги про стягнення штрафу за порушення термінів платежів по будь-якому зобов`язанню підлягають задоволенню частково в сумі 500 грн. – фіксована частина і 108,28 грн. – процентна складова, що відповідає умовам кредитування.
З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові про стягнення штрафу, передбаченого укладеним між сторонами договором, з урахуванням довідки про умови кредитування від 06 червня 2011 року.
Відповідно, частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині.
Разом з тим, позовні вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню з таких підстав.
Цивільно-правова відповідальність – це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» по договору з ОСОБА_2 пеня нараховується за невчасне погашення заборгованості у процентах від суми заборгованості, штраф - при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.
Отже, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
До такого висновку прийшов Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.
При виборі виду неустойки, який підлягає стягненню, апеляційний суд виходить із засад розумності і справедливості.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та пені, і про часткове задоволення позову про стягнення штрафу.
На підставі ч. 1 і ч. 13 ст. 141 ЦПК України, рішення в частині вирішення питання про судовий збір підлягає зміні. Пропорційно розміру задоволених позовних вимог (24,37%) збільшенню підлягає стягнутий з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги до 1170 грн. 37 коп.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 грудня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
В позові Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1  про стягнення відсотків за користування кредитними коштами та пені відмовити.
Позов про стягнення штрафу задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  (місце проживання:  АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 14360570) штраф за порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором у сумі 500 грн. – фіксована частина та 108,28 грн. – процентна складова.
Заочне рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 грудня 2019 року в частині вирішення питання про судовий збір змінити і збільшити стягнуту з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму судового збору до 1170 грн. 37 коп.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повне судове рішення складено 29 квітня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай