УХВАЛА        
 
23 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 753/10276/19
провадження № 61-9082ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М.,                 Кузнєцова В. О.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Коржуком Ігорем Олександровичем, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням інтересів дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі                                1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно, починаючи з 21 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від                  03 червня 2020 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду (22 травня 2019 року) та до досягнення дитиною повноліття. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Суди, частково задовольняючи позов ОСОБА_2 , виходили з того, що відповідно до частини третьої статті 181 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. А також з того, що дитина проживає з позивачем, аліменти підлягають стягненню у частці від доходу відповідача, оскільки саме позивачу належить право вибору такого способу стягнення. 
 
У червні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат                   Коржук І. О. звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня                      2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня               2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, а саме, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду (22 травня 2019 року) та до досягнення дитиною повноліття.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків,                    якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
За правилом пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства). 
 
Предметом позову у цій справі є стягнення аліментів, а тому в розумінні ЦПК України справа є малозначною.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до                   ОСОБА_1 про стягнення аліментів та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
 
У резолютивній частині постанови Київського апеляційного суду від                 03 червня 2020 року зазначено, що вона не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною третьою статті               389 ЦПК України.
 
Касаційний цивільний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом                       2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, так і для висновку про те, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної судової практики правозастосування, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що                        суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Крім того, Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких                       державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня                  1997 року).
 
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Коржуком І. О., на рішення Дарницького районного суду                  м. Києва від 09 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2020 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
 
Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
                                                              УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Коржуком Ігорем Олександровичем, на рішення Дарницького районного суду                      м. Києва від 09 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовити.

Судді:	В. С. Жданова  	
 	В. М. Ігнатенко  	
 	В. О. Кузнєцов