14.05.20
22-ц/812/832/20
Провадження №22-ц/812/832/20 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                               
14 травня 2020 року                                           м. Миколаїв
                                                                                   Справа № 486/1805/19
Миколаївський апеляційний суд у складі  колегії суддів:
головуючого судді  - Шаманської Н.О., 
суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.
із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу 
за позовом
Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»
до
ОСОБА_1 
про стягнення кредитної заборгованості
за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 
на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухвалене суддею Далматовою Г.А. 24 лютого 2020 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена,
у с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 6 вересня 2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір відповідно до умов якого останній отримав 32000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору у відповідача станом на 5 вересня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 98580 грн. 57 коп., яка складається з: 38006 грн. 34 коп. заборгованість за тілом кредиту, 23543 грн. 58 коп. -  заборгованість за простроченим тілом кредиту, 31460 грн. 15 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 400 гривень - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 500 гривень - штрафу (фіксована частина) та 4670 грн. 50 коп. - штрафу (процентна складова). 
Посилаючись на викладене, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 зазначену заборгованість.
Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від  24 лютого 2020 року позов частково задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» кредитну заборгованість у розмірі 61549 грн. 92 коп., яка складається з: 38006 грн. 34 коп.  заборгованості за тілом кредиту, 23543 грн. 58 коп. -заборгованості за простроченим тілом кредиту. Розподілено судові витрати.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем до позовної заяви, не відображає внесені ним суми в погашення боргу та з нього неможливо визначити як саме зараховувались грошові кошти.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Отже справа розглядалась судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність   та обґрунтованість судового рішення в межах доводів  та вимог апеляційної скарги,   колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 6 вересня 2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, який складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанк, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді  встановленого  кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 11, 12, 13-27).  
У заяві зазначено, що ОСОБА_1 згоден з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та зобов`язаний виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua. 
Позивач надав суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua. 
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та Умов надавались відповідачу для ознайомлення та узгодження, а також що саме така редакція цих актів, що постійно змінювалась, діяла на час укладення кредитної угоди. 
Роздруківка із сайту позивача, як доказ, повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. 
Тому такий доказ не може вважатись достатньою підставою для покладення на позичальника обов`язків, які передбачені цими документами (постанова ВСУ від 11 березня 2015 року, провадження № 6-16цс15).
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що з червня 2015 року ОСОБА_1 користувався кредитними коштами. Розмір кредитного ліміту змінювався (а.с.139). З липня 2015 року по травень 2019 року відповідач вносив платежі різних розмірів без дотримання строків. 
Станом на 5 вересня 2019 року банк визначив заборгованість ОСОБА_1 за кредитом в розмірі 98580 грн. 57 коп., яка складається з: 38006 грн. 34 коп. заборгованість за тілом кредиту, 23543 грн. 58 коп. -  заборгованість за простроченим тілом кредиту, 31460 грн. 15 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 400 гривень - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 500 гривень - штрафу (фіксована частина) та 4670 грн. 50 коп. - штрафу (процентна складова). 
Встановивши ці обставини, суд першої інстанції виходив з того, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини 1 ст.634 ЦК, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування, за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, тобто бути складовою цього договору.
Оскільки відсутні достатні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору (у формі сплати процентів, комісії), а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, банк має можливість вимагати лише фактично отриману та не повернуту суму кредиту, що відповідає вимогам частини 2 статті 530 ЦК.
Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та відповідає загальним засадам та принципам цивільного судочинства - верховенства права, свободі договору, справедливості, добросовісності та розумності, а також необхідності особливого захисту споживача у кредитних відносинах.
Рішення суду в цій частині ОСОБА_1 не оскаржувалось.
Разом з тим, дійшовши висновку, що стягненню з ОСОБА_1 підлягає тіло кредиту та прострочене тіло, спираючись на розрахунок позивача, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що розмір заборгованості за цим розрахунком не узгоджується з випискою з особового рахунку, у якій відображені суми витрачених позичальником коштів та внесених в рахунок погашення заборгованості.
Так, з виписки з особового рахунку позичальника вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, частково їх погашаючи. Відповідачем було отримано 127824 грн. 34 коп. кредитних коштів, сплачено на погашення кредиту загальну суму 89387 грн. 90 коп. У зв`язку з чим розмір його заборгованості за тілом кредиту станом на 5 вересня 2019 року становить 38436 грн. 44 коп.
Такий розрахунок заборгованості узгоджується з розрахунком наданим Банком до заяви від 13 травня 2020 року ( а.с. 198-200 ). 
Відповідачем існування заборгованості за тілом кредиту у зв`язку з користуванням кредитними коштами не спростовано, власного розрахунку суду не надано.
Отже, відповідно до ст.ст. 526, 530, 1054 ЦК України існують підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту. 
Оскільки суд першої інстанції помилково визначив розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, то відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині розміру стягнутої з відповідача кредитної заборгованості підлягає зміні шляхом зменшення її розміру з 61549 грн. 92 коп. до 38436 грн. 44 коп. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для його скасування.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог (38,99% (38436,44 х 100% / 98580,57) також підлягає зміні судове рішення і в частині розміру стягнутого судового збору. Зокрема з відповідача на користь позивача підлягало б стягненню за подання позовної заяви 748 грн. 99 коп. (1921 х 38,99% / 100%).
Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог скарги (61,01 %) в розмірі 1758 грн. (2881,50 х 61,01% / 100%).
Отже, шляхом взаєморозрахунків з АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню на користь відповідача судовий збір у розмірі 1009,01 грн. (1758 - 748,99).
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 лютого 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 6 вересня 2014 року змінити, зменшивши розмір кредитної заборгованості з 61549 грн.92 коп. до 38436 грн. 44 коп.
Рішення в частині судових витрат змінити, стягнувши з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 1009 грн. 01 коп. судового збору.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий                                 Н.О. Шаманська
Судді: О.О. Данилова
В.В. Коломієць        

Повний текст постанови складено 15 травня 2020 року