П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

            17 червня 2020 року                                                                                                       місто Київ
Єдиний унікальний номер справи  753/10126/17
Номер  провадження № 22-ц/824/8622/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Саліхова В.В.,  Шахової О.В., 
 
розглянувши в порядку письмового провадженняв місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Колесника О. М., у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
 
в с т а н о в и в :
 
 У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1  про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 січня 2012 року у розмірі 53 987 грн. 39 коп. та судових витрат у розмірі 1 600 грн.
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ «КБ «Приватбанк» та підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 14 січня 2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
 
Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг.
 
Крім того, підписуючи вищевказану заяву, ОСОБА_1   підтвердив факт  його ознайомлення з  умовами кредитування в АТ «КБ «Приватбанк». 
 
Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Натомість ОСОБА_1 , не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 23 квітня 2017 року складає 53 987 грн. 39 коп., з яких 25 876 грн. 76 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 10 247 грн. 87 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 14 815 грн. 74 коп. - заборгованість за пенею, а також штрафи, а саме 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 547 грн. 02 коп. - штраф (процентна складова).
 
Рішенням  Дарницького районного суду міста Києва від 06 березня 2020 року (а.с. 188-130) у задоволенні позову Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено. 
 
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 22 квітня 2020 року АТ «КБ «Приватбанк» направило апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження доказів наявних в матеріалах справи, необґрунтованість та незаконність оскаржуваного рішення, просило скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 березня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити, стягнути судові витрати з відповідача.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 14 січня 2012 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до ПАТ «КБ «Приватбанк» та підписав Анкету-заяву згідно якої отримав кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
 
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за вищевказаним договором у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 23 квітня 2017 рік становить 53 987 грн. 39 коп., що стало підставою для звернення до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості.
 
Так, судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні вищевказаної позовної заяви,  з посиланням на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. Разом з тим, скаржник не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції та вважає, що вказаний висновок не відповідає загальним вимогам процесуального права.
 
На думку скаржника, судом першої інстанції не враховано умови кредитного договору, зокрема, п.п. 1.1.5.5, 1.1.5.13., 1.1.5.14 та 1.1.5.29. Крім того, скаржник зазначає, що відповідальність за картками до їх блокування несе відповідач. 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 травня 2020 року поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 червня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.
 
09 червня 2020 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача з відповідним підтвердженням про направлення його позивачу. 
 
У вказаному відзиві відповідач зазначає про те, що доводи банку зазначені в апеляційній скарзі, спростовуються текстом оскаржуваного рішення, доказами наявними в матеріалах справи, а також нормами матеріального та процесуального права.
 
На думку відповідача, твердження банку щодо досягнення між ним та відповідачем згоди щодо всіх суттєвих умов отримання кредиту є помилковими та такими, що не ґрунтуються на належних доказах.
 
Відповідач зазначає, що зі змісту Анкети-заяви вбачається, що відповідач не мав наміру користуватися кредитними коштами та не виявляв бажання встановлювати для себе будь-який кредитний ліміт. Крім того, з наявних в матеріалах справи виписках по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що станом на 07 травня 2016 рік у останнього була відсутня заборгованість перед банком, а вказана заборгованість утворилась 09 травня 2016 року у зв`язку з пограбуванням останнього.
 
 Відповідач зазначає, що в матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості згідно якого, з 17 жовтня 2012 року і по 09 травня 2016 рік у відповідача була відсутня будь-яка кредитна заборгованість перед банком.
 
На думку відповідача, твердження банку про надання кредиту за одним кредитним договором є безпідставним, оскільки як вбачається з наявних в матеріалах справи виписок, за вищевказаний період відповідач користувався  шістьма різними картками.
 
На думку відповідача, посилання скаржника на те, що відповідач повинен відповідати за виникнення у нього кредитної заборгованості у результаті шахрайських дій третіх осіб і зняття ними коштів з карткових рахунків останнього, є безпідставним.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення  в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, натомість, відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив позивача про цей факт.
 
Колегія суддів не в повній мірі  погоджується  з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке. 
 
Судом встановлено, що 14 січня 2012 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 11).
 
При підписанні вказаної Анкети-заяви відповідач надав свою згоду на те, що підписана заява, разом Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.  ОСОБА_1 підтвердив ознайомлення його з договором про надання банківських послуг до його підписання та погодився з його умовами. Крім того, останній зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті позивача. 
 
До позовної заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 13-27).
 
Згідно з наданим банком розрахунком, у  ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 14 січня 2012 року станом на 23 квітня 2017 рік наявна заборгованість у розмірі 53 987 грн. 39 коп., яка складається з заборгованості за: тілом кредиту - 25 876 грн. 76 коп.; відсотками - 10 247 грн. 87 коп.; нарахованою пенею - 14 815 грн. 74 коп.; по судовим штрафам - 3 047 грн. 02 коп. (а.с. 09-10).
 
Як вбачається з витягу з кримінального провадження, 08 травня 2016 року приблизно о 23 год. 00 хв. троє невстановлених осіб, відкрито заволоділи телефоном «НТС», виробами із золота, грошовими коштами у сумі 2 000 грн. та гаманцем, в якому знаходились дві банківські картки «Приватбанку» з яких в подальшому було знято грошові кошти в сумі 39 573 грн., що належать ОСОБА_1 , чим завдали матеріальної шкоди (а.с. 48).
 
В матеріалах справи наявна виписка по рахунку ОСОБА_1 за період з 01 січня 2012 року по 23 листопада 2018 рік (а.с. 123-135).
 
З листа № 12477-ВБ від 14 лютого 2018 року вбачається, що карти НОМЕР_1 і НОМЕР_2 були заблоковані 09 травня 2016 року за зверненням клієнта на клієнтську підтримку Приватбанк, а також за заявкою з Приват 24  (а.с. 73).
 
З листа ПАТ «КБ «Приватбанк» від 11 травня 2016 року № GHM9-IAP8-0I0C-KHP7 вбачається, що згідно виписки по картці/рахунку: НОМЕР_1 і додатковим рахункам договору за період 09 травня 2016 року - 09 травня 2016 року, баланс на початок періоду становив: 9 111 грн. 44 коп., а на кінець періоду: - 24953 грн. 99 коп. (а.с. 97).  
 
З листа ПАТ «КБ «Приватбанк» від 11 травня 2016 року № QARS-UKPT-E29A-JP89 вбачається, що згідно виписки по картці/рахунку: НОМЕР_2 і додатковим рахункам договору за період 09 травня 2016 року - 09 травня 2016 року, баланс на початок періоду становив: 558 грн. 25 коп., а на кінець періоду: 26 грн. 25 коп. (а.с. 98).  
 
Як вбачається з листа ПАТ «КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-20160518/1245 від 09 червня 2016 року, згідно виписки по карті НОМЕР_3 , кошти в сумі 16 000 грн. були зняті в період з 02 год. 05 хв. до 02 год. 29 хв. в банкоматах САК38273 і САК26993 (до звернення про блокування карт), також в 02 год. 29 хв. з карти через Приват 24 був здійснений переказ коштів у сумі 16 002 грн. на картку НОМЕР_4 . 
 
З карти НОМЕР_4 кошти у сумі 16 000 грн. були зняті в банкоматах АТМ01395, АТМВ09СІ.
 
Надалі 09 травня 2016 року о 10 год. 44 хв. за заявкою в Приват 24 встановлене обмеження було знято. В період з 16 год. 38 хв. по 17 год. 15 хв. 09 травня 2016 року з карти  НОМЕР_3 після зняття обмеження з карти додатково були зняті кошти на загальну суму 4 750 грн. Таким чином, в ході проведення розслідування встановлено, що з карт кошти у сумі 33 000 грн. зняті до звернення в банк третіх осіб про блокування карт, кошти в сумі 4 750 грн. зняті після проведення розблокування за заявкою, створеною в Приват 24 клієнта (а.с. 99).
 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Частиною 1 статті 628 ЦК України  встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
Частиною 1 статті 638 ЦК України визначені умови за яких договір вважається укладеним, а саме  договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
 
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
 
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до  укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
 
Пунктом 3, 4, 6, 8 та 9 частини 3 вищевказаної статті встановлено, що  інформація, яка надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України; реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування.
 
Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки.
 
Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит. 
 
Відповідно до п. 2.1.1 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ці Умови використання кредитних карт ПАТ «КБ «Приватбанк», Пам`ятка Клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт, а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком та клієнтом з випуску та обслуговування карт. Банк випускає клієнту картку на підставі заяви, належним чином заповненої та підписаної клієнтом. Випуск карти та відкриття рахунку карти здійснюється в разі прийняття банком позитивного рішення про можливість випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язується виконувати правила випуску, обслуговування та використання карт банку та при наявності додаткових карт забезпечити виконання правил власниками додаткових карт.
 
Пунктом 2.1.1.2.1 вищевказаних Правил встановлено, що для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві.
 
Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
 
Згідно зі статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
 
У пункті 14.16 статті 14 вказаного Закону передбачено, що  користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.
 
Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
 
Згідно зі статтею 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.
 
Відповідно до пунктів 7-9 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.
 
Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
 
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
 
Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
 
 Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

            Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 14 січня 2012 року укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1 , станом на 23 квітня 2017 рік у останнього наявна заборгованість по тілу кредиту у розмірі 25 876 грн. 76 коп.(а.с. 09-10).
 
З витягу з ЄРДР вбачається, що 09 травня 2014 року ОСОБА_1 подано заяву до Деснянського УП ГУ НП у м. Києві в якій останній повідомляє, що 08 травня 2016 року приблизно о 23 год. 00 хв. троє невстановлених осіб, відкрито заволоділи телефоном «НТС», виробами із золота, грошовими коштами у сумі 2 000 грн. та гаманцем, в якому знаходились дві банківські картки «Приватбанку» з яких в подальшому було знято грошові кошти в сумі 39 573 грн., що належать ОСОБА_1 (а.с. 48).
 
Згідно листа ПАТ «КБ «Приватбанк» № 12477-ВБ від 14 лютого 2018 року, карти НОМЕР_5 та НОМЕР_2 були заблоковані 09 травня 2016 року за зверненням клієнта на клієнтську підтримку Приватбанку, а також за заявкою з Приват 24 (а.с. 73).
 
Як вбачається з листа Приватбанку № 20.1.0.0.0/7-20160518/1245 від 09 червня 2016 року, з карт 51679823019109534 та НОМЕР_2 були зняті грошові кошти у сумі 33 000 грн. до звернення відповідача з заявкою про блокування вказаних карт (а.с. 99).
 
Так, про втрату банківських карт 51679823019109534 та НОМЕР_2 ОСОБА_1 стало відомо 08 травня 2019 року, разом з тим, із зверненням до банку про блокування вищевказаних карт та з заявою до правоохоронних органів з приводу заволодіння невстановленими особами, зокрема, банківськими картами, останній звернувся 09 травня 2019 року. Таким чином, грошові кошти у сумі 33 000 грн. були зняті з карткових рахунків відповідача до моменту звернення останнього до банку з повідомленням про втрату банківських карт.
 
Враховуючи положення пункту 14.16 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», згідно якого, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором, до моменту такого повідомлення ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач та положення частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 25 876 грн. 76 коп.
 
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
 
Частинами 1,2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
 
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Разом з тим, у підписаній сторонами Анкеті-заяві, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, строки повернення кредитних коштів.
 
Витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14 січня 2012 року шляхом підписання Анкети-заяви.
 
Крім того, у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
 
Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді строк виконання договору, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, в зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь банку відсотків за користування кредитом, пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової).
 
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст.  263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
 
Відповідно до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Як вбачається з платіжного доручення № PROM4B0SТТ від 24 травня 2017 року скаржником сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 600 грн.
 
Як вбачається з платіжного доручення № PROM1BВDYW від 21 квітня 2020 року скаржником сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 400 грн.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково. 
 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 березня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.
 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» ( код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 14 січня 2012 року у розмірі 25 876 (двадцять п`яти тисяч вісімсот сімдесят шість) грн. 76 коп.
 
У іншій частині рішення суду - залишити без змін.
 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» ( код ЄДРПОУ 14360570) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 917 (одна тисяча дев`ятсот сімнадцять) грн. 24 коп.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
 
Повне судове рішення складено 17 червня 2020 року.
Суддя-доповідач:                                                                           І.М. Вербова
Судді:                                                                                                           В.В. Саліхов
                       О.В. Шахова