ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 398/2658/19(2-а/398/94/19)	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Геремій Тетяни Ігорівни
на рішення Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 23.12.2019 (головуючий суддя Авраменко О.В., повний текст складено 23.12.2019)
у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Геремій Тетяни Ігорівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом відповідача Інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Геремій Тетяни Ігорівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, про визнати протиправною, скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 23 липня 2019 року серії ЕАВ №1355356, та закрити провадження в справі.
Позов обґрунтовано тим, що 23 липня 2019 року відповідачем відносно нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, відповідно до якої він, цього ж дня об 11 год. 37 хв. на 37 км автошляху М04 Знам`янка-Луганськ-Ізварине, керуючи автомобілем «MercedesBenz Е200», номерний знак НОМЕР_1 , в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «Населений пункт», де дозволено рух зі швидкістю 50 км/год., рухався зі швидкістю 74 км/год., чим перевищив дозволену швидкість руху на 24 км/год. Інспектор поліції допустив істотну неточність, зазначивши у постанові про накладення адміністративного стягнення, що рух керованого позивачем транспортного засобу здійснювався у населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту», оскільки зупинка керованого ним автомобіля була здійснена відповідачем на 37 км автодороги «М04 Знам`янка-Луганськ-Ізварине», тобто ділянці автошляху, розташованому за межами населеного пункту. Посилання на назву населеного пункту, в межах якого, за твердженнями відповідача, здійснювався рух керованого ним транспортного засобу, та/або назву елементу дорожнього руху (вулиця, бульвар, проспект, провулок тощо) оскаржувана постанова не містить. Крім того, використаний відповідачем для визначення швидкості руху керованого ним автомобіля прилад Trucam 00049429 використовувався не в автоматичному режимі, а тримався інспектором в руках та керувався ним в ручному режимі, що суперечить нормам Закону України «Про національну поліцію».
Рішенням Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 23.12.2019 позов задоволено.
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії «ЕАВ» №1355356 від 23 липня 2019 року винесену інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Геремій Тетяною Ігорівною, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. та закрито провадження по справі.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що з наданого відповідачем відеозапису та фото, здійснених за допомогою пристрою TRUCAM 00049429, вбачається наявність двох транспортних засобі, які рухаються одночасно. Вказівник у вигляді червоного хреста, хоча й спрямований у бік автомобіля, ззовні схожого на автомобіль позивача, проте наведений на асфальтове покриття перед автомобілем, а не безпосередньо на автомобіль. Якість як відеозапису, так фото, не дають змоги чітко ідентифікувати автомобіль, що на них зображений, зокрема, марку, колір, номерний знак тощо (файли №1563882687_j6000_0723_115127 та за назвою «screen»).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує на те, що правопорушення зафіксоване на сертифікований пристрій TruCam і достовірність інформації про адміністративне правопорушення може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 23 липня 2019 року відповідачем складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ №1355356, згідно з якою 23 липня 2019 року об 11 год. 37 хв. на 37 км автошляху М04 Знам`янка-Луганськ-Ізварине, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «MercedesBenzЕ200», номерний знак НОМЕР_1 , в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «Населений пункт», де дозволено рух зі швидкістю 50 км/год., рухався зі швидкістю 74 км/год., тобто перевищив дозволену швидкість руху на 24 км/год., чим порушив п.12.4ПДР України. Швидкість вимірювалась TRUCAM 00049429. Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255грн.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
При цьому, порушення зазначених меж суб`єктом владних повноважень, тягнуть, як наслідок, визнання протиправними дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Як доказ вчиненого правопорушення до матеріалів справи надано диск з відеозаписами (а.с. 30). 
Дослідивши зазначений відеозапис, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що даний відеозапис не є таким, що підтверджує вчинення позивачем правопорушення.     
Так, з відеозапису з нагрудного відеореєстратора, наданого відповідачем, вбачається, що позивача було зупинено 23 липня 2019 року об 11 год. 52 хв. Поліцейським було повідомлено причину зупинки, після чого ОСОБА_1 надав посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс. Поліцейська, ознайомившись із зазначеними документами, відразу повідомила позивача, що на нього буде складено постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що він перевищив швидкість на 24 км. Після чого, поліцейська склала постанову та вручила її позивачу (файли №20190723200446001533 та №20190723200446001534).
Водночас, відеозапис підтверджує, що поліцейська, під час розгляду справи не дослідила доказів, які були покладені в основу постанови про накладення адміністративного стягнення, а саме відеоінформацію, що зафіксована TRUCAM 00049429. 
Зокрема, зі змісту постанови серії ЕАВ №1355356 від 23.07.2019 року вбачається, що місцем розгляду справи є - Кіровоградська область, Олександрійський район, М04 км 37.    
Згідно даних відеозапису TRUCAM 00049429, вбачається наявність двох транспортних засобів, які рухаються одночасно. Вказівник у вигляді червоного хреста, хоча й спрямований у бік автомобіля, зовні схожого на автомобіль позивача, проте наведений на асфальтове покриття перед автомобілем, а не безпосередньо на автомобіль. Якість як відеозапису, так і фото, не дають змоги ідентифікувати автомобіль, що на них зображений, зокрема, неможливо ідентифікувати марку, колір, номерний знак тощо (файли №1563882687_j6000_0723_115127 та за назвою «screen»).
Зазначене вказує на те, що доказами не підтверджено, що саме автомобіль під керуванням позивача перевищив швидкісний рух.
При цьому, рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Водночас, на наданих відповідачем роздруківках з мапи розташування екіпажу під час фіксування правопорушення та з публічної кадастрової карти України неможливо встановити місце фіксування правопорушення, оскільки на зазначених роздруківках, як в паперовому, так і в електронному вигляді, відсутні будь-які координатні позначення.
Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
Згідно з п. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, оскільки встановлених законом доказів вини позивача у вчиненні правопорушення відповідачем не надано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, що в свою чергу свідчить про протиправність накладення на позивача адміністративного стягнення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність складу адміністративного правопорушення.
Частиною 3 статті 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Оскільки, відповідачем не доведено правомірність прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів законності та обґрунтованості оскаржуваної постанови, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Колегія суддів апеляційної інстанції, вказує на те, що бездоганне виконання суб`єктом владних повноважень процесуальних/процедурних норм є запорукою притягнення винної особи до відповідальності. Однак порушення таких приписів може бути покладено в основу скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів апеляційного суду враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
Доведення  «поза розумним сумнівом» означає, що позиція представлена суб`єктом владних повноважень, має бути доведена таким чином, щоб у «розумної (розсудливої) людини» не лишилося «розумного сумніву» що особа винна.
Натомість, долучений до матеріалів справи відеозапис не доводить вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.
Оскільки не доведена вина особи на яку накладено адміністративне стягнення, то в силу принципу «поза розумним сумнівом» відповідач не довів правомірності своїх дій та рішень.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що постанова у справі про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені особою яка може бути зацікавленою, отже підтвердження зазначених фактів іншими безсторонніми особами матеріали справи не містять. На думку колегії суддів апеляційної інстанції ця обставина обґрунтовано ставить під сумнів надання доказів відповідачем щодо вчинення правопорушення відповідачем.
Аналогічна правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена  в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.
Отже, суб`єктом владних повноважень не підтверджено факту вчинення позивачем правопорушення. Враховуючи, що обов`язок доказування в даній справі покладено саме на відповідача, суд апеляційної інстанції приходить висновку щодо недоведеності відповідачем правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції рішенням суду права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не порушені.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування. 
В силу ч. 3    ст. 272 КАС України  справи, визначені  статтею 286 КАС    не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
З огляду на характер спірних правовідносин, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.    241-245,    250,    315,    317,    321,    322        КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Геремій Тетяни Ігорівни - залишити без задоволення.
Рішення Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 23.12.2019 - залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Повний текст постанови виготовлено 12.02.2020.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова