ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2121/20 Справа № 183/1087/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря - Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
                ОСОБА_1 , 
на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - 

ВСТАНОВИЛА: 

       У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позика разом з нарахованою пенею, відсотків та з врахуванням інфляції. 
       В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 15 жовтня 2015 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 (якій в наступному, після реєстрації шлюбу було присвоєне прізвище ОСОБА_2 ) був укладений договір позики, відповідно до якого він передав ОСОБА_2 . грошові кошти в сумі 1 300 000 грн. (один мільйон триста тисяч грн.), а ОСОБА_2 , в свою чергу, зобов`язалася повернути зазначені грошові кошти до 10 грудня 2016 року. Позивач зазначив, що відповідач не виконала умов договору позики, до теперішнього часу не повернула грошові кошти, у зв`язку з чим просить стягнути суму виниклої заборгованості у судовому порядку.
       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року відмовлено у задоволені позовних вимог. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які заявник посилався у своїй позовній заяві. Крім того, зазначає, що судом не враховано визнання позовних вимог відповідачем.
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися, будь-яких заперечень проти доводів апеляційної скарги суду надано не було.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. 
Встановлено на підставі зібраних у справі доказів, що на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 було надано суду першої інстанції копію договору позики від 15 жовтня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 , за умовами якого позичальник отримала кошти у розмірі 1 300 000 грн., з кінцевим терміном повернення до 10 грудня 2016 року включно. Будь-яких інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог заявник суду не надав.
Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, враховуючи надання копії договору позики без належного завірення та відсутності підтверджень зміни прізвища позичальника. Виходячи з наведених обставин суд взяв під сумніви надані позивачем докази та прийшов до висновку про недостатність наданих позивачем доказів для встановлення фактичних правовідносин між сторонами.
З даним висновком також погоджується колегія суддів.
Звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на підтвердження заявлених позовних вимог було надано апеляційному суду завірену копію договору позики від 15 жовтня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , копію іпотечного договору від 28 листопада 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рахунок забезпечення вимог за вказаним договором позики та копію свідоцтва про шлюб зареєстрований між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Проте, дані докази колегія суддів не може прийняти до уваги.
Відповідно до положень ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З матеріалів справи вбачається, що при розгляді даної справи у суді першої інстанції позивачем не надавався ані копія іпотечного договору від 28 листопада 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рахунок забезпечення вимог за вказаним договором позики, ані копія свідоцтва про шлюб зареєстрований між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .
       Разом з цим, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що заявник не надає будь-яких пояснень та належних обгрунтувань щодо неможливості надання зазначених доказів у суді першї інстанції. Також не надає доказів на підтвердження причин, які перешкоджали позивачу надати вказані документи при зверненні до суду з позовом.
       Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.
       Відповідно до ч. 2 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) імперативно визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
       Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.12 ЦПК України.
       Виходячи з наведених норм, колегія суддів приходить до висновку, що саме на позивача процесуальним законом покладено обов`язок доведення заявлених вимог на підставі належних та допустимих доказів. Та враховуючи, що предмет спору безпосередньо стосується правовідносин виниклих з договору позику, тому не надання суду належних доказів підтвердження існування зобов`язань на які заявник посилається в позові є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Надання доказів, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції не можуть бути прийняті як підстава для скасування оскаржуваного рішення.
       Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 визнала позовні вимоги у суді першої інстанції.
       Також 14 квітня 2020 року в судовому засіданні під час апеляційного розгляду даної справи було встановлено, що ОСОБА_2 не заперечує проти виниклих боргових зобов`язань, погоджується з сумою заборгованості, та не заперечує щодо сплати боргу, однак посилається на відсутність для цього коштів.
       Статтею 2 ЦПК України закріплено, що  завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
       Тобто, завдання цивільного судочинства перш за все полягає у захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Проте, відповідач не заперечує та не оскаржує боргові зобов`язання за договором позики, тоді як позивачем не наведено обставин яким саме чином його право було порушено відповідачем. Отже, позивачем не наведено підстав необхідності захисту його прав у судовому порядку.
З огляду на викладене, відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ґрунтується на матеріалах справи та прийнятий відповідно до норм закону.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду. 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року - залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 
Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                                                         М.О. Макаров