Постанова
Іменем України        
                    
03 червня 2020 року                                                                     
м. Київ
                                                                                
справа № 712/8352/16-ц
провадження № 61-9814св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 квітня 2017 року у складі судді Троян Т. Є. та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 14 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Вініченка Б. Б., Новікова О. М., Храпка В. Д.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» про відшкодування коштів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2016 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, посилаючись на те, що у 2012 році між ним як власником земельної ділянки та суб`єктом права земельного сервітуту ДК «Укртрансгаз» в особі начальника Золотоніського ЛВУМГ - ОСОБА_2 було укладено договір про встановлення земельного сервітуту, який зареєстрований у міськрайонному управлінні Держкомзему у місті Золотоноша та Золотоніському районі Черкаської області.
Згідно з вказаним договором, він домовився із суб`єктом сервітуту про встановлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки площею 0,8542 га для проведення модернізації і ремонту магістрального газопроводу «Уренгой-Помари - Ужгород»                           км. 3616,8 - 3626,62.
Підпунктом 5.1.10 зазначеного договору передбачено, зокрема що суб`єкт сервітуту зобов`язаний провести технічну та біологічну рекультивацію порушених земель в межах з проведенням будівельних робіт.
Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, а саме не провів біологічну рекультивацію земельної ділянки.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 3 719,02 грн для оплати вартості проведення робіт з біологічної рекультивації земельної ділянки.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 квітня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» (далі - ПАТ «Укртрансгаз») на користь ОСОБА_1 1 824,10 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що у матеріалах справи наявні докази, які свідчать про протиправність дій відповідача з огляду невиконання останнім зобов`язань, визначених підпунктом 5.1.10 договору.
Згідно з кошторисною документацією, складеною ТОВ «ІК «Машекспорт» (2011 рік) та робочим проектом модернізації і ремонту МГ УПУ на дільниці траси км. 3616,8-3626,62, який розроблений ТОВ «Земпроект» (2011 рік), загальна вартість проведення робіт з біологічної рекультивації земель площею 52, 44 га складає 111 990 грн, при вартості за 1 га - 2 135,39 грн, тому вартість проведення робіт з біологічної рекультивації земельної ділянки позивача площею 0, 8542 га становить 1 824,10 грн.
Судом також встановлено наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною дією чи бездіяльністю відповідача та заподіяними позивачу збитками. Зокрема, такий зв`язок простежується у невиконанні відповідачем своїх обов`язків за договором та виникненні певного наслідку такого невиконання - збитків, які отримав позивач.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, місцевий суд виходив з того, що відповідно до положень статті 625 ЦК України інфляційній втрати можуть бути нараховані у випадку невиконання сторонами грошового зобов`язання, тоді як умови щодо плати за сервітут виконані відповідачем в повному обсязі, а спір виник щодо відшкодування збитків, спричинених невиконанням підпункту 5.1.10 договору про встановлення земельного сервітуту.
Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Укртрансгаз» задоволено частково. Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 квітня 2017 року змінено в частині стягнення судових витрат, зменшено їх розмір до 77 грн. В решті рішення суду залишено без змін.
Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції на порушення норм процесуального права не здійснив розподілу судових витрат пропорційно до розміру задоволених вимог.
Залишаючи без змін рішення місцевого суду, апеляційний суд виходив з того, що відповідач порушив обов`язки покладені на нього договором про встановлення земельного сервітуту, що свідчить про неналежне виконання ним зобов`язальних правовідносин, тому є обґрунтовані підстави для стягнення завданих ним збитків.  
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У лютому 2018 року ПАТ «Укртрансгаз» подало касаційну скаргу на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 14 грудня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в їх задоволенні.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували всі факти вжиття відповідачем можливих та передбачених діючим законодавством дій з проведення біологічної рекультивації земельної ділянки.
Не проведення відповідачем біологічної рекультивації належної ОСОБА_1 частини земельної ділянки площею 0,8542 га після завершення будівельно-монтажних робіт по модернізації та ремонту магістрального газопроводу «Уренгой- Помари- Ужгород» не є фактом нанесення власнику земельної ділянки збитків та підставою для їх відшкодування.
По завершенню відповідачем будівельно-монтажних робіт, восени 2015 року ТОВ «Силікат-1» здійснило оранку орендованих земель, а весною 2016 року - продовжило обробляти земельні ділянки (висівання технічних культур), на яких не проведено біологічну рекультивацію, і які не були передані ні їх власникам, ні орендарю, чим засвідчив факт прийняття земель в ділянки, тим самим позбавив можливості провести біологічну рекультивацію порушених земельних ділянок.
Наведені обставини свідчать, що відповідач зробив усе від нього залежне, щоб провести біологічну рекультивацію порушених земельних ділянок.
Договором про встановлення земельного сервітуту не визначено та не передбачено розміру збитків за проведення біологічної рекультивації. Таким чином висновки апеляційного суду щодо стягнення збитків суперечать порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам.
 
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
01 жовтня 2012 року між власником земельної ділянки ОСОБА_1 та ДК «Укртрансгаз НАК «Нафтогаз України» був укладений договір про встановлення земельного сервітуту, відповідно до пункту 1.1 якого власник земельної ділянки та суб`єкт сервітуту домовилися про встановлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки площею 0,8542 га для проведення модернізації і ремонту магістрального газопроводу « Уренгой -Помари - Ужгород» км. 3616,8-3626,62.
Договір зареєстрований у державному реєстрі земель про, що 01 жовтня 2012 року вчинено запис за № 7121585800050010015501.
Згідно з пунктом 2.1 зазначеного договору плата за встановлення земельного сервітуту встановлюється згідно розрахунку (додаток 1) і становить 3 492,07 грн.
Земельний сервітут за цим договором встановлюється терміном до 31 грудня 2015 року (пункт 3 договору).
Пунктом 5.1 договору передбачено, що суб`єкт сервітуту зобов`язаний: виконувати в повному обсязі умови цього договору (підпункт 5.1.1); використовувати земельні ділянки за встановленим видом земельного сервітут, вказаним в пункті 1.1 цього договору, з врахуванням інтересів власника земельних ділянок, способом найменш обтяжливим для власника земельних ділянок, та дотриманням встановленого режиму використання земельних ділянок (підпункт 5.1.3); не чинити дії, які можуть призвести до погіршення якісних характеристик та екологічного стану земельних ділянок (підпункт 5.1.6); відшкодувати власнику земельних ділянок чи землекористувачу збитки (в разі їх наявності), заподіяні проведенням будівельних робіт в розмірі, визначеному відповідно розрахунку (підпункт 5.1.7); провести технічну та біологічну рекультивацію порушених земель в межах смуги проведення будівельних робіт (підпункт 5.1.10); повернути земельні ділянки власнику земельних ділянок в стані не гіршому порівняно з тим, у якому вона перебувала до встановлення земельного сервітуту, за актом передачі рекультивованих земель (підпункт 5.1.11).
Пунктом 7.1 договору передбачена відповідальність сторін за неналежне виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог чинного законодавства.
Згідно з кошторисом, складеним ТОВ «ІК «Машекспорт» (2011 рік) та робочим проектом модернізації і ремонту МГ УПУ на дільниці траси км. 3616,8-3626,62, який розроблений ТОВ «Земпроект» (2011 рік), загальна вартість проведення робіт з біологічної рекультивації земель площею 52, 44 га складає 111 990 грн, при вартості за 1 га -                              2 135,39 грн. 
Виходячи з цього, вартість проведення робіт з біологічної рекультивації земельної ділянки позивача площею 0, 8542 га становить 1 824,10 грн.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2018 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали Соснівського районного суду міста Черкаси.
21 травня 2018 року справа № 712/8352/16 надійшла до Верховного Суду.
Відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада  2010 року № 30, (з наступними змінами та доповненнями) та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.
Доповідачем у цій справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Литвиненко І. В., у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Висоцької В. С.,  Фаловської І. М.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
За змістом статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання, в силу приписів статті 525 ЦК України, не допускається.
Згідно з приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). 
Статтею 611 ЦК України  визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з частиною третьою статті 612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Як вище було зазначено, правовим наслідком порушення зобов`язання є, зокрема відшкодування збитків (пункт 4 частини першої статті 611 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
З вказаних норм чинного законодавства вбачається, що обов`язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є: наявність протиправної дії чи бездіяльності особи; заподіяння збитків в результаті такої дії чи бездіяльності особи; причинного зв`язку між протиправною дією чи бездіяльністю особи та заподіяними збитками; вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки. Протиправність дії чи бездіяльності особи полягає у порушенні договірного зобов`язання.
Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і збитками. Збитки є наслідком, а допущення порушення - причиною.
Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.
Крім того, для того, щоб мати право на стягнення завданих збитків, потерпіла особа повинна довести їх наявність та розмір.
Як встановлено судами, ОСОБА_1 на адресу відповідача була надіслана вимога, в якій позивач вимагав провести біологічну рекультивацію в семиденний термін або відшкодувати вартість вказаних робіт.
Також в матеріалах справи відсутнє будь-яке листування, направлення повідомлення, пропозиції про внесення змін до діючого договору тощо з ініціативи відповідача з власником земельної ділянки щодо виконання зобов`язань, передбачених підпунктом              5.1.10 договору, в тому числі повідомлення про обставини, на які посилався представник відповідача як на причину неможливості проведення робіт по біологічної рекультивації - проведення посівних робіт ТОВ «Силікат-1».
Частинами першою, другою статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Отже, відповідно до наведених приписів статті 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем зобов`язань за договором про встановлення сервітуту в частині проведення біологічної рекультивації.
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції у незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Враховуючи те, що висновки судів попередніх інстанцій є достатньо аргументованими, Верховний Суд приходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»,  §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх                   (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення  судів попередніх інстанцій відповідають нормам матеріального та процесуального права.  Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції у незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судових рішень.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції у незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 квітня 2017 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
                                                                   
Судді:	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	В. С. Висоцька	
 	 	
 	І. М. Фаловська