ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/1894/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Донець В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                                  Земляної Г.В.
                                                            Мєзєнцева Є.І.

При секретарі:                              Марчук О.О.
          
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до суду з позовом (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного А.В. від 15 січня 2020 року у виконавчому провадженні №60980338 про стягнення основної винагороди в розмірі 230.543.400,00 грн., з урахуванням вимог постанови про внесення змін до процесуальних документів від 13 березня 2020 року про стягнення з боржника AT "Укртрансгаз" основної винагороди в розмірі 10 відсотків суми від вартості майна боржника, що підлягає передачі згідно з наказом Господарського суду міста Києва від 21 березня 2007 року №17/32 - 10 відсотків вартості природного газу в кількості 305.000.000 куб.м.
Позов обґрунтовано тим, що наказ Господарського суду міста Києва від 21 березня 2007 року №17/32, який став підставою для здійснення приватним виконавцем заходів з примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні №60980338 є виконавчим документом немайнового характеру, тому протиправним є визначення приватним виконавцем основної винагороди в розмірі 10 відсотків від вартості майна боржника, що підлягає передачі згідно з наказом Господарського суду міста Києва від 21 березня 2007 року №17/32 - 10 відсотків вартості природного газу в кількості 305.000.000 куб.м.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року даний адміністративний позов - задоволено.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що необґрунтованим є визначення приватним виконавцем суми основної винагороди в розмірі 10 відсотків від вартості майна боржника, що підлягає передачі згідно наказу Господарського суду міста Києва від 21 березня 2007 року, оскільки такий наказ видано у спорі щодо зобов`язання поставити газ у визначеній кількості, що свідчить про немайновий характер рішення, що підлягає виконанню.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що на час прийняття постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного А.В. від 15 січня 2020 року про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №60980338 у сумі 230.543.400,00 грн. ухвала Господарського суду міста Києва від 09 січня 2020 року у справі №17/32 про зміну способу виконання рішення Арбітражного суду міста Києва від 12 липня 2000 року у справі №17/32 була чинною, а саме передбачала зміну способу виконання рішення господарського суду на стягнення з відповідача - АТ "Укртрансгаз" грошових коштів в розмірі 2.305.434.000,00 грн.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Арбітражного суду міста Києва від 12 липня 2000 року у справі №17/32 визнано за Закритим акціонерним товариством "Укренергозбут" право власності на природній газ у кількості 305000000 куб.м, який знаходився в газотранспортній системі Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії Нафтогаз України; зобов`язано Дочірню компанію "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії Нафтогаз України поставити природній газ у кількості 305000000 куб. м. споживачам Закритого акціонерного товариства "Укренергозбут" за його вказівками.
З метою примусового виконання рішення Арбітражним судом міста Києва видано наказ від 12 липня 2000 року №17/32.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27 лютого 2019 року та постановою Верховного Суду від 20 травня 2019 року, задоволено заяву ПАТ "Укренергозбут" про видачу дубліката наказу Господарського суду міста Києва від 21 березня 2007 року №17/32.
Ухвалами Господарського суду міста Києва від 09 січня 2020 року у справі №17/32 задоволено заяву ПАТ "Укренергозбут" про зміну способу виконання рішення Арбітражного суду міста Києва від 12 липня 2000 року у справі №17/32: змінено спосіб виконання рішення Арбітражного суду міста Києва від 12 липня 2000 року у справі №17/32, стягнуто з АТ "Укртрансгаз" (ідентифікаційний код 30019801) на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фін-Інвест" (ідентифікаційний код 42681905) 2.305.434.000,00 грн., а також про заміну стягувача у виконавчому провадженні, яке відкрите на підставі наказу Господарського суду міста Києва від 21 березня 2007 року у справі №17/32: ПАТ "Укренергозбут" замінено на ТОВ "Фінансова компанія "Фін-Інвест".
Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним А.В. прийнято постанову від 15 січня 2020 року на підставі наказу Господарського суду міста Києва від 21 березня 2007 року №17/32, якою відкрито виконавче провадження №60980338 щодо стягнення з АТ "Укртрансгаз" на користь ТОВ "ФК "Фін-Інвест" 2.305.434.000,00 грн. з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 09 січня 2020 року у справі №17/32.
Крім того, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним А.В. прийнято постанову від 15 січня 2020 року про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №60980338 у сумі 230.543.400,00 грн.
Постановами Північного апеляційного господарського суду від 12 березня 2020 року у справі №17/32: скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 09 січня 2020 року, якою змінено спосіб виконання рішення Арбітражного суду міста Києва від 12 липня 2000 року у справі №17/32 та відмовлено в задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення суду; скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 09 січня 2020 року в частині заміни стягувача у виконавчому провадженні.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного А.В. про внесення змін до процесуальних документів у виконавчому провадженні №60980338 внесено зміни до постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 13 березня 2020 року, якою викладено в наступній редакції пункт 1 резолютивної частини постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 15 січня 2020 року у виконавчому провадженні №60980338: "Стягнути з боржника Акціонерне товариство "Укртрансгаз" основну винагороду в розмірі 10 відсотків суми від вартості майна боржника, що підлягає передачі згідно наказу від 21 березня 2007 року №17/32 Господарського суду міста Києва, а саме 10 відсотків від вартості природного газу у кількості 305000000 куб. м.".
Не погоджуючись з визначеною приватним виконавцем сумою основної винагороди за примусове виконання рішення суду, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно п.1 ч.1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідності до п.1 ч.1 статті 26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч.1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, ТОВ "ФК "Фін-Інвест" подано заяву про примусове виконання рішення, дублікат наказу Господарського суду міста Києва від 21 березня 2007 року №17/32, ухвалу Господарського суду міста Києва від 09 січня 2020 року про заміну стягувача у виконавчому провадженні та ухвалу Господарського суду міста Києва від 09 січня 2020 року про зміну способу виконання рішення.
Згідно ч.5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Крім того, згідно ч.7 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Таким чином, примусове виконання рішення розпочинається з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. При цьому, вже під час відкриття виконавчого провадження визначається виконавчий збір.
З огляду на це, постанова приватного виконавця про стягнення основної винагороди є лише рішенням, в якому зазначається розмір основної винагороди, визначений постановою про відкриття виконавчого провадження, а також зазначається порядок здійснення такого стягнення.
Згідно ч.3 статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Також згідно п.19 Порядку виплати винагороди державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом (абзац перший). Приватний виконавець, який забезпечив у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", фактичне виконання в повному обсязі виконавчого документа немайнового характеру, за яким боржником є фізична особа, одержує основну винагороду в розмірі чотирьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, та за виконавчим документом немайнового характеру, за яким боржником є юридична особа, - в розмірі вісьмох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року (абзац третій).
Отже, з наведених норм - статей 27, 45 Закону та п.19 Порядку - вбачається, що приватний виконавець одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
Оскаржуваним рішенням встановлено, що зі змісту рішення Арбітражного суду міста Києва від 12 липня 2000 року у справі №17/32 вбачається, що ЗАТ "Укренергозбут" звернулось до ДК "Укртрансгаз" НАК Нафтогаз України" про скасування окремих пунктів актів прийому передачі-природного газу, визнання права власності на природній газ обсягом 305000000 куб.м. та зобов`язання поставити цей газ. У рішенні арбітражного суду зазначено, що між ДК "Укртрансгаз" і ЗАТ "Укренергозбут" укладено договір від 21 вересня 1999 року про передачу природного газу до газотранспортної системи ДК "Укртрансгаз" та умови транспортування природного газу споживачам. За наслідками дослідження актів прийому передач об`ємів природного газу арбітражним судом встановлено, що в газотранспортній системі ДК "Уктрансгаз" знаходився газ обсягом 305000000 куб.м., який належав ЗАТ "Укренергозбут" та не був транспортований споживачам власника. Арбітражним судом вирішено зобов`язати ДК "Укртрансгаз" НАК Нафтогаз України" поставити природний газ у кількості 305000000 куб. м. споживачам власника газу ЗАТ "Укренергозбут" за його вказівками.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09 січня 2020 року у справі №17/32 задоволено заяву ПАТ "Укренергозбут" про зміну способу виконання рішення Арбітражного суду міста Києва від 12 липня 2000 року у справі №17/32: змінено спосіб виконання рішення Арбітражного суду міста Києва від 12 липня 2000 року у справі №17/32, стягнуто з АТ "Укртрансгаз" (ідентифікаційний код 30019801) на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фін-Інвест" (ідентифікаційний код 42681905) 2.305.434.000,00 грн.
Відповідно до статті 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання aбo в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).
Оскільки жодних винятків до набрання законної сили ухвал суду про зміну способу виконання судового рішення стаття 331 ГПК України не містить, то відповідна ухвала господарського суду міста Києва від 09 січня 2020 року набрала законної сили з моменту її проголошення та повинна була виконуватись всіма особами, в тому числі приватним виконавцем у виконавчому провадженні №60980338.
Таким чином, враховуючи, що суд повинен перевірити відповідність чинному законодавству України оскаржуваної постанови приватного виконавця саме на момент її прийняття, то помилковими є висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, про незаконність прийнятої відповідачем постанови від 15 січня 2020 року про стягнення з позивача (боржника) основної винагороди у виконавчому провадженні №60980338.
Щодо посилання суду першої інстанції на немайновий характер рішення Арбітражного суду міста Києва від 12 липня 2000 року у справі №17/32, то колегія суддів не погоджується з ним та вважає його необґрунтованим і безпідставним, оскільки виконання такого рішення (після повернення до первісного способу його виконання у зв`язку зі скасуванням 12 березня 2020 року в апеляційному порядку ухвали суду від 09 січня 2020 року) призведе до зміни майнового стану боржника.
Тобто, судове рішення, безпосереднє виконання якого матиме наслідком зміну у складі майна учасника виконавчого провадження, слід визнати майновим. При цьому, суд не мав законних підстав встановлювати, кому саме належить на праві власності майно, яке має бути передано за рішенням Арбітражного суду міста Києва від 12 липня 2000 року у справі №17/32 з огляду на юрисдикцію адміністративного суду.
Як зазначено вище, за рішенням Арбітражного суду міста Києва від 12 липня 2000 року у справі №17/32 зобов`язано Дочірню компанію "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії Нафтогаз України поставити природній газ у кількості 305000000 куб. м. споживачам Закритого акціонерного товариства "Укренергозбут" за його вказівками, тобто фактично зобов`язано боржника передати майно особам, яких вкаже стягувач, що по суті і є майновим характером дій.
Щодо позовних вимог про визнання постанови приватного виконавця протиправною, то слід зазначити, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було взято до уваги всіх обставин справи та об`єктивно не досліджено питання про вчинення дій приватним виконавцем в розрізі часу, тобто чи діяв приватний виконавець саме в момент винесення оскаржуваної постанови законно.
В той же час, колегія суддів вважає, що для визнання неправомірними дій виконавця обов`язковим елементом повинна бути та обставина, що останній був обізнаним на момент прийняття певного рішення про будь які рішення судів чи інші юридичні факти, які поставлять під сумнів законність вчинення тих чи інших дій у виконавчому провадженні.
Між тим, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним А.В. прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №60980338 у сумі 230.543.400,00 грн. 15 січня 2020 року, тобто тоді, коли ухвала Господарського суду міста Києва від 09 січня 2020 року у справі №17/32, якою задоволено заяву ПАТ "Укренергозбут" про зміну способу виконання рішення Арбітражного суду міста Києва від 12 липня 2000 року у справі №17/32 була чинною.
Однак, визнаючи оскаржувану постанову протиправною, суд першої інстанції не надав зазначеним обставинам жодної оцінки.
Щодо твердження позивача, яке підтримав суд першої інстанції, про немайновий характер виконавчого документа, то слід зазначити наступне.
АТ «Укртрансгаз» стверджує, що приватний виконавець Пишний А.В. не вправі стягувати 10% винагороди приватного виконавця за виконання рішення Арбітражного суду міста Києва від 12 липня 2000 року № 17/32.
Так, за твердженням позивача, в рішенні Арбітражного суду міста Києва від 12 липня 2000 року у справі № 17/32 не міститься будь-якої вимоги про передачу майна, в той же час, він сам зазначив, що боржник зобов`язаний поставити стягувачу куб. газу.
Між тим, вказаним рішенням, згідно якого видано виконавчий документ, зобов`язано Дочірню компанію "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» поставити природній газ у кількості 305000000 куб. м. споживачам Закритого акціонерного товариства "Укренергозбут" за його вказівками, тобто фактично зобов`язано боржника передати майно особам, яких вкаже стягувач, що по суті і є майновим характером дій.
Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено поняття поставки, відповідно до якої встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до п.31 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» природний газ, нафтовий (попутний) газ, газ (метан) вугільних родовищ та газ сланцевих товщ, газ колекторів щільних порід, газ центрально-басейнового типу (далі - природний газ) - суміш вуглеводнів та невуглеводневих компонентів, що перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиск - 760 міліметрів ртутного стовпа і температура - 20 градусів за Цельсієм) і є товарною продукцією.
Визначення поняття майна встановлено статтею 190 Цивільного кодексу України, відповідно до частини 1 якої визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Відповідно до статті 179 ЦК річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Частинами 1-2 статті 184 ЦК встановлено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її а речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою.
З викладеного вбачається, що в даному випадку газ є річчю, визначеною родовими ознаками.
Так, рішенням Арбітражного суду міста Києва від 12 липня 2000 року у справі № 17/32 визнано право стягувача на куб. газу, адже зазначений газ знаходиться у володінні боржника, у його газорозподільній системі, що виключає можливість стягувача володіти ним. Тобто, позивача було зобов`язано передати майно (товар) стягувачу за його вказівками. 
Враховуючи вищевикладене, суд при здійсненні оцінки усіх наявних доказів помилково надав оцінку виконавчому документу, як такому, що має немайновий характер, адже предмет первинного спору - газ - знаходиться у володінні боржника.
З тексту рішення Арбітражного суду міста Києва від 12 липня 2000 року № 17/32 вбачається, що позивач звернувся до суду із вимогою про визнання недійсними актів прийому-передачі природного газу та про визнання права власності на природній газ.
У резолютивній частині зазначеного рішення суд вирішив визнати за Закритим акціонерним товариством «Укренергозбут» право власності на природній газ у кількості 305000000 куб.м., який знаходиться в газотранспортній системі Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та зобов`язати ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» поставити зазначений природній газ споживачам ЗАТ «Укренергозбут».
Відтак, очевидним є, що зазначений виконавчий документ є рішенням майнового характеру, адже вказане рішення стосується передачі природного газу в значних об`ємах, що є майном стягувача та впливає як на майновий стан боржника, так і на майновий стан стягувача.
Слід зазначити, що газ, який знаходиться у газорозподільній системі АТ «Укртрансгаз» вийшов із володіння власника газу в момент його закачки до газосховища (в газотранспортну систему). Цей газ неможливо будь яким чином самостійно повернути без законного рішення суду, адже фізично він повністю знаходиться під контролем АТ «Укртрансгаз».
Крім того, при отриманні АТ «Укртрансгаз» вказаного товару, а саме газу в розмірі 305000000 куб.м, при укладенні договору, останній взяв на себе відповідальність за цей товар.
Наразі вказаний товар знаходиться фізично у власності та під контролем АТ «Укртрансгаз», а рішенням Арбітражного суду міста Києва зобов`язало цей товар повернути.
При цьому, зобов`язальний характер рішення не означає, що саме рішення, яке в даному випадку підлягає виконанню, є немайновим, оскільки всі рішення суду є рішеннями зобов`язального характеру, при цьому частина з них є зобов`язальними рішеннями майнового характеру, а інша частина - зобов`язальними рішеннями немайнового характеру. Натомість позивач намагається підмінити ці поняття, зазначивши, що рішеннями зобов`язального характеру є тільки рішення немайнового характеру, що не відповідає дійсності. Водночас, невиконання своїх зобов`язань АТ «Укртрансгаз» з передачі газу (товару), який має виражену товарну цінність, безпосередньо впливає на його майновий стан, що є очевидним.
При розгляді справи в суді першої інстанції відповідачем надавалися докази правомірності прийнятої постанови про стягнення основної винагороди на підставі виконання рішення Арбітражного суду міста Києва від 12 липня 2000 року у справі №17/32, посилаючись на роз`яснення Міністерства юстиції України з приводу цього питання, проте, судом не було надано їм оцінку.
Так, пп. 83-27 п. 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 288, встановлено, що основними завданнями Мінюсту є, зокрема, надання державним та приватним виконавцям роз`яснення та рекомендації з питань примусового виконання рішень.
Для отримання правової оцінки законності оскаржуваної постанови, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пишний А.В. звернувся до Міністерства юстиції України з листом для отримання роз`яснення та рекомендацій з питань законності стягнення основної винагороди в розмірі 10% від суми стягнення за вищевказаним виконавчим документом.
Листом від 10 березня 2020 року № 367/20.5.1/33-20 Міністерство юстиції України надало роз`яснення та рекомендації з питань, викладених у вказаному запиті приватного виконавця, де зокрема зазначило, що основна винагорода приватного виконавця за виконання зазначеного у листі рішення, встановлюється у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню.
Отже, з наведеного вбачається, що Міністерством юстиції України встановлено, що приватний виконавець Пишний А.В. діяв в рамках закону.
Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, АТ «Укртрансгаз» звернулось до Міністерства юстиції України зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного А.В. для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до пп. 23 п. 3 Положення № 228 (зі змінами) основними завданнями Мінюсту, зокрема, є забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері організації примусового виконання рішень.
Також слід зазначити, що повноваження Міністерства юстиції України щодо державного регулювання діяльності приватного виконавця визначені статтею 17 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», відповідно до якої Міністерство юстиції України, зокрема, формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень, а також здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця.
Враховуючи що АТ «Укртрансгаз» звернулось зі скаргою до Мінюсту, останнім розпочато перевірку діяльності приватного виконавця Пишного А.В. щодо викладених у скарзі фактів, а саме стосовно незаконності дій приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди.
За результатами зазначеної перевірки Міністерством юстиції України складено довідку від 13 травня 2020 року, відповідно до висновків якої порушень у діях приватного виконавця не встановлено.
Колегія суддів зауважує на тому, що Міністерством юстиції України надано чіткий висновок, який підтверджує законність дій приватного виконавця та спростовує висновки суду першої інстанції, зокрема: виходячи з положень зазначених норм законодавства варто зауважити, що розмір основної винагороди приватного виконавця визначається в залежності від вчинених у виконавчому провадженні виконавчих дій. З огляду на те, що відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 09 січня 2020 року №17/32, якою змінено спосіб виконання рішення Арбітражного суду міста Києва від 12 липня 2000 року № 17/32 на стягнення коштів в сумі 2 305 434 000 грн., приватним виконавцем вчинялись дії щодо стягнення з боржника коштів та враховуючи, що зазначена ухвала скасована після вчинення відповідних дій та стягнення коштів, дії приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди у вигляді відсотка від суми стягнення не суперечать вимогам вказаних норм законодавства.
Частиною 4 статті 308 КАС України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Вказані документи прийняті судом до уваги та оцінені на стадії апеляційного перегляду, оскільки вони не могли бути подані раніше, з огляду на те, що перевірка Міністерства юстиції України проводилась на підставі заяви АТ «Укртрансгаз», яка надійшла до Мінюсту після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення та довідка за результатами цієї перевірки була отримана відповідачем після відкриття апеляційного провадження.
Жодних пояснень чи заперечень з даного приводу позивачем у письмових поясненнях, поданих до суду 04 червня 2020 року, не наведено.
Відтак, необґрунтованими є позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного А.В. від 15 січня 2020 року у виконавчому провадженні №60980338 щодо стягнення з боржника AT "Укртрансгаз" основної винагороди в розмірі 10 відсотків від вартості майна боржника -вартості природного газу в кількості 305.000.000 куб.м.
Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а судом не було враховано всі обставини справи, що мають значення для її вирішення, а тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до вимог п.2 ч.1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича - задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року - скасувати.
В задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 09 червня 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна
                                                                                                    
                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев