Постанова
Іменем України
 
31 березня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 703/3191/18
провадження № 61-5999св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 жовтня 2018 року у складі судді Кирилюк Н. А. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 19 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Бородійчука В. Г., Карпенко О. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У вересні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 11 жовтня 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 1 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.
 
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, унаслідок чого станом на 22 серпня 2018 року у неї виникла заборгованість у розмірі 21 572,11 грн, з яких: 
1 283,75грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 687,44грн - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом, 8 097,49 грн - пеня, 500,00 грн- штраф (фіксована частина), 1003,43грн - штраф (процентна складова), АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 жовтня 2018 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено існування договірних кредитних правовідносин між сторонами, оскільки на підтвердження укладення кредитного договору, банк надав анкету-заяву ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», та довідку про умови кредитування, підписану Гавриленко О. Ю., що за відсутності доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є однією і тією ж особою, не може свідчити про те, що саме ОСОБА_1 отримала кредит. Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими банком до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» ознайомилася та погодилася відповідач. Позивач не надав суду належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів, який дозволив би встановити суму кредитних коштів, яку позивач надав/перерахував відповідачу, та встановити рахунок, на який вони були перераховані. 
 
Ураховуючи наведене, а також те, що сам по собі розрахунок заборгованості за кредитним договором від 11 жовтня 2010 року № б/н, не може слугувати підтвердженням укладення кредитного договору, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» з підстав недоведеності факту укладення кредитного договору, а також розміру заборгованості за кредитним договором. 
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 19 лютого 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 жовтня 2018 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи
 
У березні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга
АТ КБ «ПриватБанк», у якій заявник просив скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаськоїобласті від 26 жовтня 2018 року і постанову Апеляційного суду Черкаської області від 19 лютого 2019 року, та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про недоведеність обставин укладення кредитного договору між банком та ОСОБА_4 є необгрунтованими, оскільки після заміжжя ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 », а тому суди не були позбавлені можливості встановити, що ОСОБА_1 і ОСОБА_1 є однією і тією ж особою за даними реєстраційного номера облікової картки платника податків. Крім того, відповідач укладання між нею та банком кредитного договору не оспорювала, розрахунок заборгованості за кредитним договором не спростувала та не довела належного виконання нею умов кредитного договору. Відсутність підпису позичальника в Умовах та правилах надання банківських послугу ПАТ КБ«ПриватБанк»не свідчить про те, що ОСОБА_1 не була ознайомлена з ними, та не означає відсутність між сторонами договірних відносин та заборгованості позичальника у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору.Підписуючи анкету-заяву від 11 жовтня 2010 року, відповідач висловила свою згоду з умовами кредитування, запропонованими кредитором, та отримала кредит на умовах, визначених в Умовах та правилах надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та Тарифах банку. АТ КБ «ПриватБанк» надав належні та допустимі докази на підтвердження розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, а саме розрахунок заборгованості за кредитним договором, який відповідач у встановленому процесуальним законом порядку не спростувала.   
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
Зазначена справа є малозначною (пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України). Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі у справі Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржувані судові рішення дійшов висновку, що вони підлягають касаційному оскарженню з підстав визначених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), з огляду на доводи заявника про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Ухвалою Верховного Суду від04 квітня 2019 року відкритокасаційне провадження у справі та витребуваноматеріали справи.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що 11 жовтня 2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та   ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 1 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.
 
У анкеті-заяві від 11 жовтня 2010 року ОСОБА_1 заповнила графи, що містять відомості про її особу, дату народження, місце проживання, контактну інформацію, а також зазначила про свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг та, що вона ознайомилася і погодилася з Умовам та правилами надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», а також Тарифами Банку.
 
Станом на 31 липня 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» нарахувало заборгованість за порушення умов кредитного договору від 11 жовтня 2010 року № б/н у розмірі 21 572,11 грн, з яких: 1 283,75грн - заборгованість за тілом кредиту, 
10 687,44грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 
8 097,49 грн - пеня, 500,00 грн- штраф (фіксована частина), 1003,43грн - штраф (процентна складова).
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Установлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.
 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). 
 
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). 
 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
 
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
 
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
 
У позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором з урахуванням складових його повної вартості, зокрема заборгованість по тілу кредиту, зі сплати процентів за користування кредитними коштами, пеню та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту у фіксованій частині та процентній складовій, посилаючись на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , є однією і тією особою. На обгрунтування розміру заборгованості за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» надало розрахунок заборгованості за кредитним договором 
від 11 жовтня 2010 року № б/н, який складається з двох частин, а саме: станом на 31 травня 2015 року (з 25 жовтня 2010 року по 31 травня 2015 року) та станом на 22 серпня 2018 року (з 01 червня 2015 року по 22 серпня 2018 року), довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», по договору № SAMDN55000036693507, за підписом ОСОБА_1 , та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/.
 
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
 
Метою доказування є з'ясування дійсних обставин справи. Обов'язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
 
Доказування не може грунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
 
Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не надав жодного первинного документа на підтвердження розміру заборгованості позичальника. Наданий банком розрахунок заборгованості станом на 31 травня 2015 року та 22 серпня 2018 року не є таким доказом, а тому не може беззаперечно свідчити про існування у позичальника заборгованості за кредитним договором у визначеному АТ КБ «ПриватБанк» розмірі, за відсутності інших допустимих доказів на підтвердження виконаних за день фінансових операцій чи руху грошових коштів за кредитним договором, одним із яких є виписка по рахунку. Надана позивачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не є допустимим доказом на підтвердження укладення кредитного договору № SAMDN55000036693507.
 
Відповідно до пунктів 41-42 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого  постановою Правління Національного банку України 
від 04 липня 2018 року № 75, чинного на дату звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
 
Зважаючи на наведене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність у матеріалах справи допустимих доказів на підтвердження наявності у позичальника заборгованості за кредитним договором від 11 жовтня 2010 року № б/н у заявленому банком розмірі. 
 
Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими банком до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» ознайомилася та погодилася позичальник, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та, що саме зазначені документи містили умови щодо неустойки (пені, штрафів), і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості. 
 
За відсутності підтверджень щодо конкретно запропонованих позичальнику Умов та правила банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися ПАТ КБ «ПриватБанк».
 
Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19). 
 
Наявність обставин, якими обгрунтовуються позовні вимоги повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом, а тому суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з позичальника заборгованості у зв'язку з недоведеністю розміру заборгованості за кредитним договором.
 
Перевіряючи законність та обгрунтованість рішень судів попередніх інстанцій, Верховний Суд, разом з тим, не може погодитися з висновками судів про недоведеність того, що спірні договірні правовідносини виникли між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , оскільки перевіряючи особу відповідача, суди не були позбавлені можливості встановити той факт, що ОСОБА_1 , у зв`язку з реєстрацією 11 червня 2011 року шлюбу зі ОСОБА_7 , змінила прізвище на « ОСОБА_1 » за даними її реєстраційного номера облікової картки платника податків.
 
З урахуванням наведеного, посилання судів першої та апеляційної інстанцій на недоведеність позивачем того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є однією і тією ж особою є помилковими, однак зазначене не спростовує правильності висновків судів щодо відсутності доказів на підтвердження наявності у  ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, тобто правильного вирішення спору по суті.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Узагальнюючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скаргиАТ КБ «ПриватБанк», оскільки правильне по суті і законне рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.
 
Керуючись статтями 400, 401, 415, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
 
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 жовтня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 19 лютого 
2019 року залишити без змін.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                    Г. І. Усик
 
І. Ю. Гулейков
 
О. В. Ступак