Номер провадження: 22-ц/813/3383/20 
Номер справи місцевого суду: 1527/13038/12
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                         Сегеди С.М.,
суддів:                         Комлевої О.С.,
Цюри Т.В.,
               за участю:
секретаря                         Ющак А.Ю.,
представника ОСОБА_1 – адвоката Нєдова О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Відкрите акціонерне товариство «Одеський домобудівельний комбінат», Дочірнє підприємство «Будівельне управління №2 Відритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Одестрансбуд» та Управління капітального будівництва  Одеської міської ради, про визнання недійсним договору про співробітництво по інвестуванню будівництва  житлових будинків,

встановив:

21.08.2012 року ОСОБА_3 звернувся з позовом, який в подальшому неодноразово уточнював (т.1, а.с.55-56, 154-155, 184-185, т.2, а.с.1-7), до Відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат» (далі – ВАТ «ОДБК»), управління капітального будівництва Одеської міської ради (далі – УКБ ОМР), ОСОБА_2 та дочірнього підприємства «Будівельне управління №2 ВАТ Транспортного будівництва «Одестрансбуд» (далі – ДП «БУ № 2 ВАТ ТБ «Одестрансбуд»), та в якому просив визнати дійсним договір на співпрацю по інвестуванню будівництва, визнання недійсним правочину, укладеного 13.08.2012 року між ВАТ «ОДБК» та УКБ ОМР, оформленого у вигляді протоколу передачі двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , витребувати у ОСОБА_2 та передати ОСОБА_3 вказану квартиру.

В свою чергу, 27.02.2017 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_3 , треті особи: ВАТ «ОДБК», УКБ ОМР, ДП «БУ №2 ВАТ ТБ «Одестрансбуд», ВАТ «ОДБК», УКБ, ДП «БУ №2 ВАТ ТБ «Одестрансбуд», із зустрічним позовом та просила визнати недійсним договір про співробітництво по інвестуванню будівництва житлових будинків від 16.03.2005 року, підписаний ДП «Жилбуд» ВАТ «ОДБК», в особі ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 (т.2, а.с.104-108).

В обгрунтування свого зустрічного позову ОСОБА_1 зазначила, що придбала квартиру на законних підставах, сплативши ДП «БУ№2 ВАТ ТБ «Одестрансбуд» через касу банку грошові кошти. Разом з тим, укладений договір з ОСОБА_3 вважає таким, що не відповідає вимогам закону, оскільки на час його складання права на продаж майнових прав не було ні у ВАТ «ОДБК», ні у ДП «Жилбуд». Таке право було отримано ВАТ «ОДБК» лише 07.04.2005 року після підписання протоколу розподілу загальної площі житлового будинку, за яким 20% житла надано УКБ, а 80% ВАТ «ОДБК», та відповідно виникло майнове право на ще не збудовані квартири, а також право продажу третім особам для залучення інвестицій.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 травня 2019 року вищевказану позовну заяву ОСОБА_3   було залишено без розгляду.

Крім того, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 травня 2019 року у задоволені позовної заяви   ОСОБА_2 було відмовлено.

В апеляційних скаргах Кузьменко О.П. ставить питання про скасування вищевказаних судових рішень, а саме: ухвали та рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 травня 2019 року, та постановлення нового судового рішення - про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (т.3, а.с.27-31, 38-40). 

Постановою Одеського апеляційного суду від 12.03.2020 року вищевказана ухвала суду буда скасована та направлено справу за позовом ОСОБА_3 до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.06.2004 року УКБ ОМР у якості замовника з однієї сторони та ВАТ «ОДБК» у якості Генерального підрядника з іншої сторони, уклали Інвестиційно-підрядний договір (т.1, а.с. 85-93), відповідно до умов якого замовник забезпечує розробку проектно-кошторисної документації, оформляє дозвіл на будівництво, забезпечує залучення інвестицій в об`ємі 20 %, здійснює нагляд за будівництвом та інші функції, а Генеральний підрядник забезпечує залучення інвестицій в об`ємі 80 % від вартості будівництва та загальної площі квартир об`єкта, згідно протоколу розподілу загальної площі квартир об`єкта, направляє їх на виконання будівельних робіт, забезпечує виконання робіт по будівництву об`єкта власними силами або з залученням субпідрядних організацій, виконує інші обов`язки.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Крім того, згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Із п. 5.2.2 Інвестиційно-підрядного договору вбачається, що об`єм та конкретні квартири, по яким ВАТ «ОДБК» отримує право розпорядження та право залучати інвестиції, визначаються Додатком № 1 до інвестиційно-підрядного договору, Протоколом розподілу загальної площі квартир об`єкта.
Відповідно до ст.876 ЦК України власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.
Згідно п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції правильно виходив із того, що 18.06.2004 року УКБ ОМР та ВАТ «ОДБК» підписали лише Інвестиційно-підрядний договір. Додаток № 1 до договору у формі протоколу розподілу загальної площі квартир не був підписаний, що вказує на відсутність домовленості на той момент між сторонами щодо виникнення у них майнових прав на ті чи інші квартири та щодо того, яка із сторін і по яким квартирам буде залучати інвестиції.
Так, суд виходив із того, що 09 листопада 2004 року Головою правління ВАТ «ОДБК» ОСОБА_5 була видана довіреність (т.1, а.с.145) на ім`я директора ДП «Жилбуд» ОСОБА_4 на право укладення договорів інвестування з третіми особами на певні квартири, у т.ч. на квартиру АДРЕСА_2 . Для цього ОСОБА_4 надано право підписувати договори від імені ВАТ «ОДБК» чи ДП «Жилбуд», отримувати грошові кошти від третіх осіб, вносити їх в касу ДП «Жилбуд» та інші повноваження.

У зв`язку з цим, 16 березня 2005 року між ДП «Жилбуд» ВАТ «ОДБК», в особі директора Могильникова В.Д., та первісним позивачем ОСОБА_3 було укладено договір про співробітництво по інвестуванню будівництва житлових будинків, за умовами якого ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання інвестувати на суму 177000 грн. квартиру АДРЕСА_3 , а ДП «Жилбуд» ВАТ «ОДБК» зобов`язується виконати будівельно-монтажні роботи в житловому будинку та після введення в експлуатацію передати у власність інвестору квартиру (т.1, а.с.143).

Разом з тим, судом не було враховано, що вищевказаний договір про співробітництво з інвестування будівництва житлових будинків від 15.03.2005 року, укладений між ДП «Жилбуд» ВАТ «ОДБК» та ОСОБА_3 , складений з порушенням норм чинного законодавства, а тому є недійсним, виходячи з наступних підстав. 

Так, ВАТ «ОДБК» було засновником ДП «Жилбуд», а не ДП «Жилбуд» ВАТ «ОДБК». Відповідно до статуту ДП «Жилбуд» директор мав право укладати правочини на суму, що не перевищують 50 % від вартості статутного фонду дочірнього підприємства, який складав 14 000,00 грн. Угоди, що перевищують 50 % від вартості статутного фонду підприємства потребували затвердження засновником — ВАТ «ОДБК», однак угода з ОСОБА_3 не погоджувалась з ВАТ «ОДБК», і таким чином не є дійсною. 
У ДП «Жилбуд» відсутні будь-які права на квартиру, тому і права на відчуження не було. ОСОБА_3 та ДП «Жилбуд» не були учасниками інвестиційної діяльності з будівництва житлового будинку, будівельний АДРЕСА_4 . Відповідно до укладеного договору підприємство зобов`язувалось виконати будівельно-монтажні роботи в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_5 , однак будівельно-монтажних робіт за вказаним будинком ДП «Жилбуд» не виконувало. Замовником будівництва є ОМР, яка як і ВАТ «ОДБК», не передавала будь-яких прав на вказані квартири ДП «Жилбуд» та ОСОБА_3 .

Крім того, господарським судом Одеської області 28 листопада 2006 року у справі № 2/323-06-10489 за заявою ДП «Жилбуд» про визнання банкрутом було винесено ухвалу, якою затверджено звіт та ліквідаційний баланс ДП «Жилбуд», вирішено ліквідувати та припинити юридичну особу ДП «Жилбуд», виключити з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, вимоги, які не задоволені за недостатністю майна вирішено вважати погашеними (т.1, а.с.13-14). Станом на 26.06.2006 р. стан юридичної особи припинено. ВАТ «ОДБК» не укладало жодної угоди з ОСОБА_3 і після ліквідації ДП «Жилбуд» ніякого майна ОСОБА_3 не передавала.

Також судом не було враховано, що за договором від 16.08.2010 р. УКБ ОМР - як замовник та ДП «БУ №2» ВАТ «Одестрансбуд» - як підрядник, уклали договір підряду у капітальному будівництві, відповідно до якого ДП «БУ №2» ВАТ «Одестрансбуд» зобов`язувалось добудувати незавершений будівництвом жилий будинок АДРЕСА_6 . Відповідно до ст. 13 зазначеного договору майнові права на 3067,78 кв.м. квартир, в тому числі і на квартиру АДРЕСА_7 у зазначеному будинку, передані ДП «БУ №2» ВАТ «Одестрансбуд» в рахунок сплати за виконані роботи. Відповідно до акту приймання –передачі квартир від 09.07.2012 року, КП «Капітальне будівництво міста Одеси» передало, а ДП «БУ №2» ВАТ «Одестрансбуд» прийняло в тому числі і квартиру АДРЕСА_7 для подальшого оформлення у власність інвестору. 

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 на законних підставах набула право власності на вищевказану квартиру.
17.09.2012 р. ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу майнових прав, додатку №1, додаткової угоди до договору купівлі-продажу майнових прав від 17.12.2011 р. про новацію його у договір пайової участі від 20.12.2011 р., акта прийому-передачі від 27.07.2012 року. Вказане право власності ОСОБА_6 зареєстровано 28.09.2012 року (т.1, а.с.104, 105).

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що підстав для визнання недійсним договору, укладеного 16 березня 2005 року між ДП «Жилбуд» ВАТ «ОДБК», в особі директора Могильникова В.Д., та ОСОБА_3 , про співробітництво по інвестуванню будівництва житлових будинків не має, оскільки ОСОБА_2 не є стороною вказаного договору, право власності на квартиру зареєстровано за нею, а оспорюваний договір інвестування не тягне для власника квартири жодних правових наслідків, тому не впливає на права та обов`язки позивача.

Однак, вказаний висновок суду не відповідає дійсності, так як саме вказаним договором від 16 березня 2005 року про співробітництво по інвестуванню будівництва житлових будинків, укладеним між ДП «Жилбуд» ВАТ «ОДБК», в особі директора Могильникова В.Д., та ОСОБА_3 , порушуються права за зустрічним позовом ОСОБА_2 .

Вказані обставини підтверджуються тим, що уточнений первісний позов ОСОБА_3 направлений на визнання недійсним правочину, укладеного 13.08.2012 року між ВАТ «ОДБК» та УКБ ОМР, оформлений у вигляді протоколу передачі двокімнатної квартири за АДРЕСА_1 та витребування вказаної квартири у ОСОБА_6 , з передачею її ОСОБА_3 . При цьому позивач ОСОБА_3 в обґрунтування свої позовних вимог, посилався саме на спірний договір від 16 березня 2005 року про співробітництво по інвестуванню будівництва житлових будинків, укладений між ДП «Жилбуд» ВАТ «ОДБК», в особі директора ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 (т.1, а.с.1-3, т.2, а.с.1-7).

Як було зазначено вище, ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 13.05.2019 року була скасована постановою Одеського апеляційного суду від 12.03.2020 року, з направленням справи за позовом ОСОБА_3 до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Зазначені обставини також свідчать про те, що спірний договір від 16 березня 2005 року про співробітництво по інвестуванню будівництва житлових будинків, укладений між ДП «Жилбуд» ВАТ «ОДБК», в особі директора ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , порушує права відповідача по первісному позову ОСОБА_3 , а також права позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 (т.2, а.с.104-108).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх зустрічних позовних вимог та доводів апеляційної скарги. 
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду - скасувати і прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити та визнати недійсним Договір про співробітництво по інвестуванню будівництва житлових будинків від 16 березня 2005 року, підписаний ДБ «Жилбуд» ВАТ «ООБК», в особі ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 .

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ВАТ «ОДБК» та ОСОБА_3 в рівних частках на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1600 грн. за подання до суду зустрічного позову та апеляційної скарги (т.2, а.с.103, т.3, а.с.78).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 травня 2019 року скасувати і прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати недійсним Договір про співробітництво по інвестуванню будівництва житлових будинків від 16 березня 2005 року, підписаний дочірнім підприємством «Жилбуд» Відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат», в особі ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 .

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат» та ОСОБА_3 в рівних частках на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1600 грн. (одна тисяча шістсот гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 17.03.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

О.С. Комлева

Т.В. Цюра