Ухвала
 
02 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 743/1025/19
провадження № 61-3480ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2019 року у складі судді: Павленко О. В. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 17 січня 2020 року у складі колегії суддів: Мамонової О. Є., Бобрової І. О., Губар В. С., у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області про визнання протиправним та скасування рішення сільської ради,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області про визнання протиправним та скасування рішення сільської ради про вилучення земельної ділянки площею 0,2000 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що право користування земельною ділянкою розміром 0,2 га у ОСОБА_2 припинилось з її смертю, у зв`язку з чим у позивачки ОСОБА_1 не виникло в порядку спадкуванню право на користування даною земельною ділянкою, а отже рішення Вишнівської сільської ради про припинення права користування земельними ділянками не порушує права та інтереси позивача.
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 17 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2019 року змінено в частині мотивів відмови, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що спірна земельна ділянка площею 0,2000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право користування якою ОСОБА_3 було припинено рішенням двадцять другої сесії сьомого скликання Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 26 лютого 2018 року у зв`язку зі смертю останньої, про визнання протиправним та скасування якого фактично заявлено позов ОСОБА_1 , в подальшому була передана відповідачем у власність громадянці ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства у складі земельної ділянки площею 0,9533 га. Вирішення позову по суті щодо спірної ділянки безпосередньо стосується прав, законних інтересів та обов`язків ОСОБА_4 . Суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_4 як належного співвідповідача, а апеляційний суд не має процесуальних повноважень щодо залучення до участі в справі іншої особи як співвідповідача, колегія суддів апеляційного суду позбавлена можливості вирішувати питання про їх права та обов`язки шляхом ухвалення нового рішення.
 
ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку подала 21 лютого 2020 року до Верховного Суду касаційну скаргу та постанову Чернігівського апеляційного суду від 17 січня 2020 року, в якій просила оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.
 
У березні 2020 року на виконання ухвали Верховного Суду від 04 березня 2020 року ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку подала уточнену касаційну скаргу, в якій просила оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що згідно з пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо відсутній висновок Верховною Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. ОСОБА_3 зазначає, що по цивільній справі рішення та постанова по якому є предметом оскарження відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2019 року та постанова Чернігівського апеляційного суду від 17 січня 2020 року є незаконним в зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. Суд апеляційної інстанції не правильно зробив висновок, що вирішення позову по суті щодо спірної ділянки безпосередньо стосується прав, законних інтересів та обов`язків ОСОБА_4 , оскільки позовною вимогою позивача було визнання протиправним та скасування рішення сільської ради про вилучення земельної ділянки, а дане рішення жодним чином не стосується прав та інтересів ОСОБА_4 , оспорюване рішення сільської ради не зумовило набуття право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 , а тому не може вплинути на її права.
 
Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. Сама по собі вказівка на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстав касаційного оскарження.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).
 
Аналіз касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судових рішень. Вказівка на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстав касаційного оскарження, оскільки щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах є висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 350/1272/17. Тому ОСОБА_1 не виконала вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню. 
 
Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 17 січня 2020 року повернути.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              В. І. Крат