ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Бабич А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2020 року                                                                                     Справа № 580/4108/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:                      Епель О.В., 
суддів:                                             Мєзєнцева Є.І., Степанюка А.Г., 
за участю секретаря                     Лісник Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Міністерства оборони України

про                     визнання протиправним та скасування рішення
і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач) про:
- визнання протиправним та скасування рішення відповідача (п. 30 протоколу від 30.11.2019 № 167) про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду І групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС;
- зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду І групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до ст.  16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу встановлено інвалідність у період дії зазначеної ст. 16 Закону України № 2011-ХІІ у редакції Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII, після спливу трьох місяців від дня його звільнення зі служби, а тому він як військовослужбовець строкової служби не має права на отримання спірної одноразової грошової допомоги.
          Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, наполягаючи на наявності в нього права на отримання спірної допомоги.
В обґрунтування таких доводів апелянт посилається на те, що він має право на пільги, установлені законодавством для ветеранів військової служби, що його право на призначення та отримання відповідної допомоги було порушено відповідачем внаслідок неправильного трактування норм чинного законодавства.
Крім того, апелянт зазначає, що громадяни з числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні з іншими військовослужбовцями, а також, що застосування статті 16 Закону України № 2011-ХІІ пов`язано не з фактом звільнення з військової служби, а з часом установленні інвалідності. 
          З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін, наполягаючи на правильності висновків суду першої інстанції та стверджуючи про відсутність у позивача права на призначення спірної допомоги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи,  колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду – скасуванню з наступних підстав.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 12.07.1986 до 12.09.1986 позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС у складі в/ч 34003.
Позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1) (посвідчення серії НОМЕР_1 ).
Експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 06.03.2015 № 1187 встановлено наявність у позивача захворювань, які пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
06.04.2015 Спеціалізованою радіологічною МСЕК встановлено позивачу ІІІ групу інвалідності (довідка від 08.04.2015 серії 10 ААВ №948844). 
З 20.04.2016 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності (довідка МСЕК серії 12 ААА №201624).
З 13.09.2019 позивачу встановлено І групу інвалідності (довідка МСЕК серії 12 ААБ №466201); причинний зв`язок – захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Позивач у порядку, визначеному законодавством, через військовий комісаріат звернувся до відповідача з відповідною заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги.
30.11.2019 за результатом розгляду заяви позивача Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, склала протокол № 167, відповідно до якого йому відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що інвалідність встановлена в понад 3-х місячний термін.
Вважаючи своє право на отримання вказаної соціальної допомоги порушеним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі – Порядок № 975).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що він поширюється, зокрема на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.
Відповідно до підпунктів 4, 6 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
- встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;
- встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Згідно з частиною восьмою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Разом з тим, у частині шостій статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII закрпілено вичерпний перелік видів військової служби, а саме:
- строкова військова служба;
- військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;
- військова служба за контрактом осіб рядового складу;
- військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
- військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);
- військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;
- військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Згідно з частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 3 зазначеного Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є в разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги.
У п. 11 Порядку № 975 визначено, що вiйськовослужбовець, вiйськовозобов`язаний та резервiст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разi настання iнвалiдностi чи втрати працездатностi без встановлення йому iнвалiдностi, подає уповноваженому органу такi документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням iнвалiдностi чи часткової втрати працездатностi без встановлення iнвалiдностi; довiдку медико-соцiальної експертної комiсiї про встановлення групи iнвалiдностi або вiдсотка втрати працездатностi iз зазначенням причинного зв`язку iнвалiдностi чи втрати працездатностi.
До заяви додаються копiї: постанови вiдповiдної вiйськово-лiкарської комiсiї щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузiї, травми або калiцтва), захворювання; документа, що свiдчить про причини та обставини поранення (контузiї, травми або калiцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане iз вчиненням особою кримiнального чи адмiнiстративного правопорушення або не є наслiдком вчинення нею дiй у станi алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`янiння, або навмисного спричинення собi тiлесного ушкодження; сторiнок паспорта з даними про прiзвище, iм`я та по батьковi i мiсце реєстрацiї; документа, що засвiдчує реєстрацiю фiзичної особи у Державному реєстрi фiзичних осiб - платникiв податкiв, виданого органом доходiв i зборiв (для фiзичної особи, яка через свої релiгiйнi переконання вiдмовляється вiд прийняття реєстрацiйного номера облiкової картки платника податкiв, офiцiйно повiдомила про це вiдповiдний орган доходiв i зборiв та має вiдмiтку в паспортi громадянина України, - копiю сторiнки паспорта з такою НОМЕР_2 ).
Згідно з п. 12 Постанови № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Висновки суду апеляційної інстанції.
Таким чином, системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством врегульовано порядок набуття права на отримання одноразової грошової допомоги особами, які звільнені з військової служби, та яким установлено інвалідність внаслідок захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Разом з тим, відповідно до приписів законодавства, чинного, зокрема, з 01 січня 2017 року (тобто після внесення до Закону № 2011-ХІІ змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року), порядок набуття прав на одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності пов`язаний з видом військової служби, яку проходила особа.
Водночас, аналізуючи всі норми, законодавства, якими регулюються спірні в цій справі правовідносин, судова колегія зазначає, що відповідно до частини восьмої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
При цьому, вирішення питання щодо призначення відповідної грошової допомоги віднесено до компетенції Міністерства оборони України, яка ним реалізується шляхом прийняття рішення за результатами повного та всебічного аналізу всіх документів, поданих заявником, перевірки їх комплектності та встановлення виду військової служби, яку проходила особа.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що вперше позивачу інвалідність було встановлено у 2015 році (ІІІ групу), тобто в період до внесення до Закону № 2011-ХІІ змін Законом № 1774-VIII, тобто коли законодавством не було передбачено темпорального обмеження від дати звільнення зі служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві до дати встановлення інвалідності.
Таким чином, вже у 2015 році позивач набув право звернення до компетентних органів з приводу призначення йому відповідної одноразової грошової допомоги, яке не було ним реалізовано. Іншого відповідачем не доведено.
Крім того, апеляційний суд відзначає, що жодним з документів, які містяться в матеріалах цієї справи, не зазначено вид військової служби, яку проходив позивач.
Водночас, як вбачається з витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 06.12.2019 № 167 /т. 1 а.с. 23/, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, через те, що інвалідність йому встановлено понад трьохмісячний термін після звільнення зі строкової військової служби.
Разом з тим, у спірному рішенні, оформленому вказаним вище протоколом, відповідачем не зазначено жодного документа, яким би встановлювався вид військової служби, з якої позивача було звільнено, не наведено жодного аргументування з цього приводу, не проаналізовано документів, які були ним подані, не здійснено їх комплексної оцінки та аналізу відповідних законодавчих приписів, зокрема всіх тих, що викладені судом вище.
Крім того, таких доказів відповідачем також не було надано й під час судового розгляду цієї справи.
Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 77 КАС України), що обумовлює покладення обов`язку доказування саме на суб`єкта владних повноважень, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді правомірність прийняття свого рішення, зокрема з дотриманням процедурних вимог.
Тож, доводи відповідача щодо відсутності у позивача права на отримання спірної допомоги є необґрунтованими та передчасними з огляду на вищезазначене, що також вказує на порушення відповідачем принципу належного урядування.
Разом з тим, судова колегія враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в п.п. 70, 71 рішення у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE («Рисовський проти України») заява № 29979/04 Європейським судом з прав людини підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування», відповідно до якого, в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).
Крім того, в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року Європейський суд з прав людини наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.       
З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з мотивами, з яких виходив суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, та з висновками суду щодо відсутності підстав для задоволення позову.
Разом з тим, перевіряючи заявлені позивачем у цій справі позовні вимог апеляційний суд зазначає, що у відповідності до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне визнати протиправним рішення відповідача, оформлене протоколом від 06.12.2019 № 167 в частині пункту 30, щодо відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності І групи, що настала внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби саме з підстав, наведених вище, і враховуючи вимоги ч. 2 ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності І групи, з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині цього судового рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року – скасуванню, адміністративний позов – задоволенню частково.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року – скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом від 30.11.2019 № 167 в частині пункту 30, про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності І групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності І групи, з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині цього судового рішення.
У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 12.05.2020.

Головуючий суддя          

Судді: