Ухвала
 
06 квітня  2020 року
м. Київ
справа № 266/5427/19
провадження № 51- 1651 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 головуючого судді            ОСОБА_1 ,
 суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого на вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 листопада 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 05 лютого 2020 року стосовно
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя, Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
встановив:
вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 
01 листопада 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 785, 05 грн. 
Вирішено долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 15 червня 
2019 року близько 15.00, знаходячись на пляжі «Лазурний» на Приморському бульварі, 1 у м. Маріуполь Донецької області, шляхом вільного доступу, із сумки, таємно, повторно викрав належний ОСОБА_5 мобільний телефон, чим спричинив потерпілій майнової шкоди на загальну суму 3 320, 67 грн.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 лютого 2020 року вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_4 залишено без змін. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
За змістом касаційної скарги засуджений ОСОБА_4 , не погоджуючись із постановленими стосовно нього рішеннями через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції змінити, призначивши покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що, на його думку, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, при призначенні покарання не врахував усіх обставин та даних про його особу, зокрема: відсутність скарг за місцем проживання; наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; висновку органу пробації, відповідно до якого виправлення засудженого можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України в касаційному порядку не оспорюються. 
Доводи засудженого ОСОБА_4 про порушення судами першої та апеляційної інстанцій загальних засад призначення покарання, на думку Суду, є безпідставними.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. 
Як убачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання враховано обставини, що пом`якшують покарання – повне визнання вини та щире каяття. Обставиною, яка обтяжує ОСОБА_4  покарання, судом встановлено рецидив злочину
Крім того, суд узяв до уваги конкретні обставини та тяжкість вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, дані про особу винного, який задовільно характеризується, непрацевлаштований, перебуває на обліку у лікаря психіатра.
З огляду на викладене суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_4 лише за умови його ізоляції від суспільства і призначив йому покарання у виді арешту.
Таким чином, призначаючи засудженому покарання у виді арешту на строк 
3 місяці, суд дотримався вимог статей 50, 65–67 КК України, оскільки вказане покарання відповідає характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. 
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для задоволення касаційної скарги немає і вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
ухвалив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 листопада 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 05 лютого 2020 року. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                             ОСОБА_3