КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №363/909/18                                                                                        Головуючий у І інстанції - Рудюк О.Д.
апеляційне провадження №22-ц/824/2793/2020                                          Доповідач у ІІ інстанції - Суханова Є.М.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
05 червня 2020 року 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
 
головуючого судді:               Суханової Є.М.,
суддів:                                     Березовенко Р.В., Лівінського С.В.
 
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06 листопада 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
 
встановила:
 
Позивач у березні 2018 року звернувся до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи його тим, що 04.10.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № б/н, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 4200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 
ІНФОРМАЦІЯ_1   ОСОБА_3 померла. 
24.05.2017 року представником позивача була направлена претензія кредитора до Вишгородської районної державної нотаріальної контори. 
26.10.2017 року позивачем було отримано відповідь від приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області, згідно якою було повідомлено, що спадкоємцями, які звернулися із заявами про прийняття спадщини є відповідачі. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н становить 18 850,42 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3977,75 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 14 872,67 грн. 
Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_3 кредит у розмірі, встановленому договором. Оскільки відповідачі являються спадкоємцями боржника і відповідно до ст. 1282 ЦК України не виконали вимог кредитора.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 850,42 грн. та судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1 762,00 грн.
Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 11.09.2018 року позовні вимоги позивача задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 18 850,42 грн., а саме у розмірі який відповідає його частці у спадщині та стягнуто пропорційно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1 762,00 грн., тобто по 881 грн. з кожного.
Відповідач ОСОБА_1 25.06.2019 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Свої вимоги мотивує тим, що про день та час розгляду справи він не знав, оскільки у 2018 році за характером своєї роботи перебував поза межами м. Києва та Київської області, ніяких повідомлень про розгляд справи не отримував, що позбавило його належним чином використати свої права на подання доказів та документів, які б спростували позовні вимоги позивача. Зазначає, що наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору позичальник ОСОБА_3 10.04.2017 року сплатила банку 822,59 грн. тіла кредиту та 3 022,60 відсотків, чого в дійсності бути не могло, оскільки вона померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також зазначив, що в матеріалах справи відсутні оригінали кредитної справи та виписки по поточному рахунку, що неможливо зробити висновок про отримані кошти, нарахованих відсотках, погашення кредиту та провести правильність нарахувань та застосування загальної позовної давності до цих вимог. 
Просив поновити йому строк для подання заяви та скасувати заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11.09.2018 року.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27.08.2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено, скасовано заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11.09.2018 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та призначено справу до розгляду в загальному порядку в спрощеному позовному провадженні.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 06 листопада 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та недоведеності обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалася на те, що позивачем 28.05.2017 року була направлена претензія кредитора до Вишгородської районної державної нотаріальної контори.
26.10.2017 року позивачем було отримано відповідь Вишгородської районної державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємця померлого ОСОБА_3 , які звернулись із заявами про прийняття спадщини є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .
28.12.2017 року спадкоємця, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було направлено лист - претензію згідно яких позивач пред`явив свої вимоги але ніяких дій не було виконано.
Також, з огляду на предмет спору до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належать доказування обставин про розмір боргових зобов`язань боржника на день відкриття спадщини, а до обов`язків спадкоємців у разі заперечення ними заявлених вимог - розмір своєї відповідальності перед кредитором, а саме, розмір майна, успадкованого спадкоємцем.
Спадкоємці не стають правонаступниками у правовідносинах боржника з кредитором, однак зобов`язані повернути кредитору борги спадкодавця, які вчинені ним за життя у межах вартості майна.
Апелянт зазначає, що позивачем було надано до суду анкети - заяви від 04.10.2007 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання картки, також з копії анкети - заяви чітко вбачається, що позичальник висловив згоду про укладення договору.
Крім того, 04.10.2007 року сторонами була погоджена та підписана позичальником ОСОБА_3 довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду. Зазначена довідка від 04.10.2007 року про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду» містить інформацію, відповідно до якої сторонами погоджено умови кредитування, кредитної лінії - поновлювальна, валюта рахунку - гривня, базова відсоткова ставка - 1,9 % на місяць, розмір щомісячного платежу - 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, що слідує за звітним, нарахування пені і штрафу за порушення строку платежів. Таким чином, сторонами погоджено всі істотні умови кредитування.
Отже, на підставі укладеного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку,  отримання картки підтверджується фотографування клієнта з карткою.
23.10.2007 року на картку було встановлено кредитний ліміт в розмірі 200 грн., який в подальшому було збільшено до 4200 грн. Встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору. На підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
Апелянт стверджує, що свої зобов`язання за договором перед відповідачем виконав, а саме, надав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку.
У зв`язку з належним виконанням зобов`язань по сплаті заборгованості станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 21.09.2007 року становить 18 850 ,42 грн., яка складається з наступного: 3977,75 грн. - заборгованість за кредитом; 14 872,67 грн. - заборгованість за відсотками.
Зазначає також, що доказом користування кредитними коштами є Виписка по рахунку, яка має статус первинного документу, з даної Виписки про рух коштів на картковому рахунку вбачається, що за час дії договору, відповідач активно користувався банківським продуктом - карткою із встановленим кредитним лімітом, постійно знімаючи готівку, розраховуючись через термінали в магазинах, а отже й отримав кредитну картку із встановленим лімітом, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Погашаючи заборгованість відповідач фактично в знав факт отримання ним кредитних коштів.
Просив скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі. А також стягнути з відповідачів судові витрати.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом встановлено, що 04.10.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № б/н, у формі заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 4 200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 
30.04.2009 року на підставі рішення загальних зборів найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк».
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 20 (а.с. 19).
24.05.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Вишгородської районної державної нотаріальної контори з претензією, в якій просив надати інформацію щодо спадкоємців померлої та просить включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу після смерті ОСОБА_3 (а.с. 22).
З повідомлення на претензію наданого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Л.А. від 22.09.2017 року № 581/01-16 вбачається, що нею 22.09.2017 року видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я спадкоємців першої черги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . З листа вбачається, що нотаріусом спадкоємці були проінформовані щодо наявності заборгованості померлої ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «Приват Банк» (а.с. 23).
Відповідно до копії листа-претензії від 29.11.2017 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» направило спадкоємцям позичальника вимогу про погашення боргових зобов`язань ОСОБА_3 на підставі норм ст.ст. 1261, 1281-1282 ЦК України, але будь-яких дій ними не було виконано (а.с. 24).
З наявного в справі розрахунку слідує, що станом на 31.12.2017 року за кредитним договором наявна заборгованість в розмірі 18 850,42 грн., з яких: 3 977,75 грн. заборгованість за тілом кредиту; 14 872,67 грн. - залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість (а.с. 5-10).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів порушення ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором № б\н від 04.10.2007 року та не обґрунтував свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів за кредитним договором № б\н від 04.10.2007 року заборгованості по тілу кредиту та відсотків, а також не надав суду доказів на підтвердження факту отримання позичальником кредитних коштів, в тому числі суму грошових коштів, в розмірі, який вказаний в позовній заяві, не надав суду доказів отримання ОСОБА_3 кредитної банківської карти і не довів факту використання нею кредитних коштів, зарахування коштів на кредитну картку позичальника, видачу коштів готівкою тощо.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві та момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ч.1ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.
Відповідно ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Згідно ч.3 ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Згідно ч. 4 ст. 1281 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. 
Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.
Згідно із частиною першою, третьою ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Статтями 8, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» передбачено, зокрема, що бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Розрахунки заборгованості містять відомості лише про загальну заборгованість відповідача перед позивачем за умовами договору, які не підписані відповідачем та не є його невід`ємними частинами, а саме - заборгованість за кредитом, відсотками, при цьому Розрахунок заборгованості складений таким чином, що суд не вбачає можливості виокремити саме непогашену суму, фактично надану позивачем в кредит позичальнику ОСОБА_3 , яка і підлягає стягненню за даним кредитним договором відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). 
Вказаний апелянтом Розрахунок заборгованості не підтверджений первинними документами бухгалтерського обліку, які необхідні суду для встановлення факту отримання позичальником грошових коштів в сумі, зазначеній в позовній заяві, а самі по собі розрахунки заборгованості не можуть бути належними доказами на підтвердження отримання ОСОБА_3 кредитних коштів.
Вищевказаний розрахунок містить лише підпис представника позивача, який відповідно до копії довіреності № 8332-К-Н-О (а.с. 29), на підставі якої представник позивача діяв на момент звернення з позовною заявою до суду в інтересах позивача, має право лише завіряти документи на їх відповідність оригіналам, а не є відповідальною особою позивача за складення бухгалтерської документації та не містить інших обов`язкових реквізитів, таких як: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Тому суд не може прийняти цей доказ як достовірний.
В копії Анкети-заяви (а.с. 11) відсутні відомості про домовленість сторін щодо розміру коштів, які надаються в кредит, окрім цього вказана заява не підтверджує факт надання позивачем та, відповідно, отримання ОСОБА_3 кредитних коштів в розмірі, зазначеному в позовній заяві.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частинами 1,2 ст.83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки на підставі наданих позивачем доказів відсутня будь-яка можливість встановити яку саме суму позичальник ОСОБА_3 отримала в кредит за договором № б\н від 04.10.2007 року.
Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Вказане вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 30.01.2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18).
Отже, апелянтом не доведено факт надання ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі, вказаному в позовній заяві на виконання умов кредитного договору, укладеного шляхом підписання Анкети-заяви.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Колегія суддів погоджується з висновком про те, що вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.
Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -
 
постановила:
          Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення. 
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:                                                          Є.М. Суханова

Судді                                                                        Р.В. Березовенко

С.В. Лівінський