Ухвала
 
25 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 448/2047/18
провадження № 61-8101ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., 
 
розглянувши касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 15 липня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 , як законного представника неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 як законний представник неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до суду з указаним позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування на утримання дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та                         ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 38 898,39 грн, пеню за прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за період з 03 квітня 2018 року до 07 березня 2019 року в розмірі 12 730,96 грн, інфляційні втрати в розмірі 2 755,58 грн та 3 % річних у розмірі                  1 083,83 грн за період з 03 квітня 2018 року до 07 березня 2019 року, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 400 грн. 
 
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що 06 грудня 2017 року близько                 21 год. 50 хв., на автодорозі Львів - Шегині (49км + 300м) у м. Судова Вишня Мостиського району Львівської області сталася ДТП, внаслідок якої автомобіль марки «Mercedec-Benz Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Польща), під керуванням водія ОСОБА_4 , здійснив наїзд на її чоловіка - ОСОБА_5 , який від отриманих травм помер на місці ДТП, а його діти залишилися без належного утримання. 29 грудня 2017 року на адресу відповідача надіслано заяву про виплату у зв`язку із смертю ОСОБА_5 страхового відшкодування в розмірі 162 100,39 грн, однак відповідач виплатив страхове відшкодування лише в розмірі 123 202 грн, з яких: 8 002 грн - відшкодування витрат на поховання, які понесла вона, як дружина померлого; 115 200 грн - відшкодування на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв`язку із втратою годувальника, що становить 36 мінімальних заробітних плат, встановлених законом на момент ДТП. Вважає, що діти мають право на виплату страхового відшкодування до досягнення ними повноліття. Враховуючи наведене, позивач просила позов задовольнити.
 
Мостиський районний суд Львівської області рішенням від 15 липня 2019 року позов задовольнив. Стягнув з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі                  38 898,39 грн, пеню в розмірі 12 730,96 грн, інфляційні втрати в розмірі 2 755,83 грн,           3 % річних у розмірі 1 083,83 грн, а всього - 55 468,76 грн. Стягнув з МТСБУ у дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. Стягнув з МТСБУ на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 400 грн.
 
Львівський апеляційний суд постановою від 22 квітня 2020 року рішення Мостиського районного суду Львівської області від 15 липня 2019 року змінив в частині визначення розміру страхового відшкодування на утримання дітей, яке підлягає стягненню з МТСБУ на користь ОСОБА_1 , зменшив його до 34 859,18 грн, з яких: 34 179,44 грн - на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 679,74 грн - на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; в частині визначення розміру пені, інфляційних втрат та 3 % річних, які підлягають стягненню з МТСБУ на користь ОСОБА_1 , за прострочення виплати страхового відшкодування на утримання дітей, зменшив розмір пені - до 11 408,61 грн, інфляційних втрат - до 2 469,44 грн та 3 % річних - до 971,28 грн, та визначив, що загальний розмір стягнення становить 49 708,51 грн. Змінив в частині визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з МТСБУ на користь ОСОБА_1 , зменшив його до 8 691,20 грн. Змінив в частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з МТСБУ у дохід держави, зменшив його до 521,55 грн. В решті рішення суду залишив без змін.
 
13 травня 2020 року МТСБУ подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 15 липня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) -  2 102 грн.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення страхового відшкодування у розмірі                 38 898,39 грн, пені в розмірі 12 730,96 грн, інфляційних втрат у розмірі 2 755,58 грн та  3 % річних у розмірі 1 083,83 грн, а також витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11 400 грн., що станом на 01 січня  2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн). 
 
Тому справа є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики в галузі страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
 
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки посилання в касаційній скарзі на порушення судами норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями, та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції. 
 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.   
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявники не продемонстрували наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити. 
 
Зазначення у постанові Львівського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають..
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 15 липня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 , як законного представника неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
            
                                                                                                                      Є. В. Коротенко