Справа № 425/3737/19 
Провадження № 33/810/12/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року          м. Сєвєродонецьк Луганської області

Луганський апеляційний суд у складі:
Головуючого судді - Савича Ю.М.
За участю секретарів судового
засідання - Василович Г.Ю. , Магомедова Ш.Х. 
Особи, яку притягнуто
до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 
його захисника -  адвоката - Брошко І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Луганського апеляційного суду, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на 
постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 січня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, приватного підприємця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП ,- 

В С Т А Н О В И В:

Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 січня 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн.40 коп. на користь держави. 
В постанові зазначено, що 25 жовтня 2019 року об 18 год. 53 хв. в м. Рубіжне, вул. Володимирська, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen E-GOLF» ДНЗ НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, яка не відповідає обстановці) та на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager № 0081» на місці зупинки відмовився, а також від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у медичному закладі у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, чим водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
22 січня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій він вважає, що суд першої інстанції не всебічно, не в повному обсязі, не об`єктивно, без участі захисника, з`ясував обставини справи та вирішив її з порушенням ст.ст.245,280 КУпАП. 
Вказує, що під час ухвалення рішення він з поважних причин був відсутній, заздалегідь попередив суд про знаходження його за межами України. Його представник – захисник також не був присутній на розгляді справи, оскільки в цей час перебував в медичному закладі, де йому надавалась медична допомога. 
Вважає, що суд безпідставно провів розгляд справи 16.01.2020 року без його участі та його представника, чим обмежив його права надати пояснення, заявляти клопотання та надати докази, не зважаючи на те, що його захисник Брошко І.В. заздалегідь заявив клопотання про перенесення розгляду справи та про допит свідків.
Просить скасувати постанову Рубіжанського міського суду від 16.01.2020 року та закрити провадження по справі. 
Згідно із ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
ОСОБА_1 , як особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, апеляційному суду пояснив, що восени 2019 року, точної дати вже не пам`ятає, він їхав разом із своєю дружиною ОСОБА_2 , їх зупинили поліцейські, які зазначили, що він порушив ПДР, оскільки рухався на автомашині без світла, після чого вони вимагали , щоб він пройшов огляд за допомогою алкотестера газоаналізатора «Драгер» на предмет перебування його в стані алкогольного сп`яніння, однак від запропонованого він відмовився, так як не довіряв, як самим поліцейським, з якими був не знайомий, так і вказаному пристрою, а відразу запропонував, щоб вони відвезли його до медичного закладу для проведення вказаного огляду, при цьому він їм пояснив, що свою дружину ОСОБА_2 він не залишить в темну пору доби саму в холодній машині , без верхнього одягу , яка була легко вдягнута, однак поліцейські відмовили, що б його дружина їхала разом із ними в поліцейській машині до медичного закладу, тому поліцейські розцінили його слова, як відмову від проходження медичного огляду , склали протокол відносно нього за участю двох свідків, розписуватись в протоколі та одержувати його копію він відмовився, свої пояснення поліцейським він також не надавав. Вважає дії поліцейських незаконними та необґрунтованими, однак їх не оскаржував. 
Захисник – адвокат Брошко І.В. надав апеляційному суду пояснення , які тотожні апеляційній скарзі ОСОБА_1 , зазначив, що не можуть бути прийнятими до уваги пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки їх пояснення надруковані на завчасно заготовленому бланку, на якому надруковано « з моїх слів бланк заповнений вірно, мною прочитано», хоча вказану фразу повинні свідки писати власноручно, посилається, що суд розглянув справи за його відсутності, але він перебував у лікарні і у нього є відповідні лікарські документи на підтвердження поважності причин його відсутності, з відеозапису поліцейських не видно що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на предмет перебування його у стані алкогольного сп`яніння, останній просив, щоб огляд стосовно нього був проведений за участю дружини ОСОБА_2 , оскільки він не довіряв діям працівників поліції. Вважає письмове пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недопустимим доказом, оскільки в апеляційній інстанції вони пояснили, що письмові пояснення від їх імені, що в матеріалах справи, вони не читали та не підписували. Підозрює, що замість свідків їх підписи сфальшував поліцейський ОСОБА_5 . Просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Допитана в якості свідка ОСОБА_2 апеляційному суду пояснила, що 25.10.2019 року, ввечері , її чоловік ОСОБА_1 забрав її з роботи, вона працює продавцем в магазині, вони їхали додому, їх зупинили поліцейські, які пояснили, що ОСОБА_1 допустив порушення ПДР, оскільки було виключено світло, хоча точно вона не пам`ятає. Вони запропонували ОСОБА_1 пройти медичний огляд за допомогою спеціального пристрою, але він відмовився і просив, щоб вони відвезли його до медичного закладу для проходження вказаного огляду, він заявив, що без неї не поїде, тоді вони склали відносно нього протокол, поліцейських тривалий час не було, бо вони довго шукали свідків, їх з чоловіком більше двох годин тримали на дорозі, склали протокол, після чого вони поїхали додому, які мали місце розмови її чоловіка із поліцейськими, поліцейських зі свідками, вона не знає, оскільки ніколи не втручалась в справи чоловіка, вона сильно замерзла, вважає дії поліції неправомірними.
Допитаний в якості свідка поліцейський ОСОБА_6 надав пояснення, які фактично тотожні його рапорту від 25.10.2019 року, який в постанові суду зазначено, як один із доказів провини ОСОБА_1 , апеляційному суду пояснив, що точну дату , коли це було, він вже не пам`ятає, в 2019 році, приблизно восени , в темну пору доби, він та його напарник – поліцейський ОСОБА_5 несли службу в м. Рубіжному. Вони побачили, що рухався легковий автомобіль в темну пору доби без ближнього світла фар, який вони зупинили. За кермом був ОСОБА_1 , у якого виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та інші ознаки . Разом із ОСОБА_1 в салоні автомашини також знаходилась жінка, як з`ясувалось пізніше , це була дружина ОСОБА_7 , якому було запропоновано пройти медичний огляд на місці події, за допомогою газоаналізатора алкотестера, однак він відмовився, тоді йому було запропоновано пройти цей же медичний огляд в медичній установі на предмет перебування його в стані алкогольного сп`яніння , але він також відмовився їхати до медичного закладу,мотивуючи це тим, що без дружини не поїде. Йому було запропоновано, щоб його дружина викликала таксі та поїхала додому або почекала його в салоні автомашини, однак ОСОБА_1 не дослухався до порад поліцейських та у присутності двох свідків відмовився від проходження медичного огляду, як на місці так і їхати до медичної установи. Він склав протокол про адмінправопорушення та Акт про відмову ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Розписуватись, давати пояснення ОСОБА_1 та отримувати копію протоколу ОСОБА_1 відмовився, про що зафіксовано в протоколі. 
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які зазначені , як свідки в протоколі про адміністративне правопорушення та в Акті про відмову проходження ОСОБА_1 медичного огляду за допомогою газоаналізатора алкотестера, надали апеляційному суду тотожні пояснення, що вони були свідками, запрошеними поліцейськими, що ОСОБА_1 відмовився проходити медичний огляд за допомогою алкотестеру та їхати до медичної установи для проходження медичного огляду на стан алкогольного та іншого сп`яніння, мотивуючи тим, що він не залишить свою дружину саму, а поїде лише разом з нею, однак поліцейські пояснили, що відвезуть для медичного огляду одного ОСОБА_1 , без його дружини, що явних ознак алкогольного сп`яніння у нього вони не помітили, оскільки до нього не придивлялись та довіряли поліцейським. ОСОБА_1 були роз`яснені права та обов`язки, вони порозписувались в протоколі та в Акті про відмову ОСОБА_1 проходити огляд за допомогою газоаналізатора,однак ознайомившись із своїми письмовими поясненнями , які в матеріалах справи, категорично заявили, що в зазначених документах стоять не їх підписи, бо в них вони не розписувались , а хто розписався в їх поясненнях замість них, пояснити не можуть. Наполягали на тому, що вони ознайомились та поставили свої підписи лише в протоколі про адміністративне правопорушення та в Акті про відмову від проходження огляду, в інших документах не розписувались.
З тим, щоб з`ясувати хто замість свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в письмових поясненнях від 25.10.2019 року поставив підписи, апеляційний суд неодноразово викликав для дачі пояснень поліцейського ОСОБА_5 , який згідно матеріалів справи прийняв письмові пояснення зазначених свідків, однак, поліцейський , який завчасно, неодноразово, викликався до апеляційного суду, до залу апеляційного суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив , в зв`язку із чим апеляційний суд прийняв рішення закінчити розгляд без його пояснень , з врахуванням доказів, досліджених судом першої інстанції , перевірених апеляційним судом та з врахуванням особистих пояснень сторін та свідків, наданих безпосередньо апеляційному суду. 

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , як особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, його захисника – адвоката Брошко І.В., свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи та докази по ній, перевіривши апеляційні доводи, суд доходить наступного висновку.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції адміністративну справу відносно ОСОБА_1 розглянуто у відповідності до вимог ст.ст. 245, 279, 280 КУпАП. 

Постанова суду відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП.

При розгляді справи суд правильно оцінив докази, що містяться у справі і обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується зібраними доказами, а саме: 
- протоколом про адміністративне правопорушення від 25.10.2019 року серія БД № 173482, яким зафіксовано факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, та в якому останній відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (а.с.1);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 в присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.2);
- рапортами поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області рядового поліції Єремєєва М., згідно яких останній доповів, що з 25.10.2019 року приблизно об 18-53 год. під час патрулювання в м. Рубіжному Луганської області по вул. Володимирська було зупинено транспортний засіб «Volkswagen E - GOLF», номерний знак НОМЕР_1 , оскільки не було ввімкнено світло ближніх фар в темну пору доби. Під час спілкування у водія, яким виявився ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, у зв`язку з чим останній в присутності двох свідків відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора алкотестера «Drager Alcоtest 0081» або пройти огляд в закладі охорони здоров`я, який має право на проведення такого огляду, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим відносно нього було складено адміністративні протоколи за ч. 2 ст. 122 КУпАП та за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того у ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія НОМЕР_2 та виписаний тимчасовий дозвіл серії  НОМЕР_3 на право керування транспортним засобом, який він відмовився отримувати (а.с.5, 6);
- оптичним диском з відеозаписом до протоколу від 25.10.2019 року серія БД № 173482, відповідно до якого, працівниками поліції здійснено зупинку транспортного засобу «Volkswagen E - GOLF», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 внаслідок того, що він керував зазначеним автомобілем без ввімкненого світла фар, пояснено підстави зупинки та запропоновано надати для перевірки документи, передбачені п. 2.1 Правил дорожнього руху. Крім того, під час спілкування з ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, внаслідок чого він в присутності двох свідків неодноразово відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Drager» або пройти огляд в закладі охорони здоров`я, який має право на проведення такого огляду. Також працівниками поліції ОСОБА_7 О ОСОБА_8 В ОСОБА_8 було роз`яснено та попереджено, що справа про його адміністративне правопорушення буде розглянута судом (а.с. 10).
Разом із тим, особисті пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , надані ними безпосередньо апеляційному суду є тотожними письмовим поясненням, які знаходяться в матеріалах справи і на які, як на докази, в своїй постанові послався суд першої інстанції, однак з огляду на їх категоричні заяви, що письмових поясненнь, оформлених від їх імені поліцейським ОСОБА_5 , вони не надавали, з ними не були ознайомлені, їх не читали та в них свої підписи не ставили, вважаю за необхідне виключити із мотивувальної частини постанови суду посилання на письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , як на докази, / арк.спр.3,4/.
Щодо доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1  про порушення  його  прав та законних інтересів  та  захисника  – адвоката Брошко І.В. , то судом першої інстанції було зазначено, що на виклики суду, а саме: 18.11.2019 р., 02.12.2019 р., 12.12.2019 р., 24.12.2019 р., 09.01.2020р, 15.01.2020 року та 16.01.2020 року ОСОБА_1 , будучі повідомленим належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надіслав електронною поштою до суду клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з знаходженням його за межами країни, а 14.01.2020 року надіслав клопотання про допуск до участі у справі його представника – адвоката Брошка І.В., а також міграційну карту, договір про надання правової допомоги та свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю. 
Представник – адвокат Брошко І.В. 15.01.2020 року надав до суду клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату у зв`язку із його участю у іншому судовому процесі, однак пізніше з`явився та надав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, а ще пізніше про виклик свідків, однак 16.01.2020 року в судове засідання не з`явився, надав клопотання про перенесення судового засідання, просив, щоб ОСОБА_1 після 22.01.2020 року міг особисто надати пояснення суду , а також додатково викликати вже інших свідків, ніж тих, яких ним було заявлено попередньо.
В задоволенні вказаної заяви було відмовлено, оскільки ОСОБА_1 не надано суду доказів поважності причин неявки у судові засідання та згідно міграційної карти ОСОБА_1 строк його повернення на територію України було зазначено 02.02.2020 року, тобто після закінчення строку, передбаченого ст.38 КУпАП, для накладення адміністративного стягнення. 
Зазначені дії суд правильно розцінив, як намагання затягнути розгляд справи з метою уникнути відповідальності за скоєне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.
Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.
Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому, що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Із системного аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.
Суд зазначає, що законодавством встановлено строки здійснення провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності з метою забезпечення учасникам процесу визначеності у часі, протягом якого суд розгляне справу. Передусім такі строки слугують інтересам особи, яка зазнає заходів впливу, оскільки наявність визначеного строку дає розуміння того, скільки триватиме такий вплив. Водночас протягом такого строку особу наділено процесуальними правами та обов`язками, що дає особі можливість, в тому числі з використанням адміністративного ресурсу (повноважень суду щодо витребування доказів, допиту свідків тощо), представити суду доводи на захист своєї правової позиції. Добросовісна участь особи у процесі вирішення її справи полягає в активній участі у розгляді її справи і недопущенні зловживань наданими їй правами.
Дотримання балансу між інтересами всіх сторін при розгляді справи покладено на суд, який, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін, також зобов`язаний дотримуватися встановлених законодавством правил та строків розгляду справи.
Отже, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 , як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення  відповідних матеріалів до суду,  неодноразово не вжив заходів для явки на призначені судові засідання, а саме: на 18.11.2019 р., 02.12.2019 р., 12.12.2019 р., 24.12.2019 р., 09.01.2020р, 15.01.2020 року та 16.01.2020 року, окрім того, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи також протягом цього часу не вжив заходів щодо залучення захисника для захисту своїх інтересів, тому суд вважає, що наведена поведінка ОСОБА_1 є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП.
В той же час практика Європейського Суду з прав людини (зокрема рішення «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. 
За таких обставин, апеляційний суд вважає правильним рішення суду першої інстанції провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки неодноразова неявка в судове засідання , як ОСОБА_1 , так і його захисника – адвоката Брошко І.В., свідчить про умисне затягування розгляду справи, яке нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 є неконкретною, необґрунтованою та не вмотивованою, оскільки він посилається на окремі норми Конституції України, КУпАП, Пленум Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року, оскаржує всі докази , однак не наводить конкретні підстави , з яких належить їх визнати неналежними , недопустимими та такими, що не відповідають вимогам діючого Законодавства . 
За таких обставин, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду змінити, виключити з її мотивувальної частини посилання , як на докази, на письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з підстав, наведених вище, в іншій частині постанову належить залишити без змін, оскільки судом не допущено істотних порушень вимог КУпАП, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та неповноту судового розгляду, які були б підставою для скасування постанови суду.
Керуючись ст.294 КУпАП,-
                                      
    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 січня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП змінити ,виключити з її мотивувальної частини посилання, як на докази, на письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 25.10.2019 року, прийняті поліцейським роти № 2 УПП в Луганській області Галкіним О.Г., в іншій частині постанову суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 
Копію постанови в порядку інформації та для прийняття відповідних заходів реагування направити начальнику Управління патрульної поліції в Луганській області старшому лейтенанту поліції Левченко В.В.

Суддя Луганського
апеляційного суду                                                           Ю.М. Савич